Vor Klodes Dyr 1
Forfatter: W. DREYER, J.O. BØVING-PETERSEN
År: 1903
Forlag: DET NORDISKE FORLAG ERNST BOJESEN
Sted: KØBENHAVN
Sider: 720
UDK: 5919
FØRSTE BIND
INDLEDNING
DE ARKTISKE DYR
DE PALÆARKTISKE DYR
Søgning i bogen
Den bedste måde at søge i bogen er ved at downloade PDF'en og søge i den.
Derved får du fremhævet ordene visuelt direkte på billedet af siden.
Digitaliseret bog
Bogens tekst er maskinlæst, så der kan være en del fejl og mangler.
DYRENES FARVER.
37
deres Hud var nok saa glat og fri for stikkende Haar eller Børster. En anden (Butler)
eksperimenterede med nogle grønne Firben og med Frøer (n. Froske) og Edderkopper og
kom til samme Resultat. Første Gang Larver af en Stikkelsbærsommerfugl (Abraxas gros-
sulariata) blev rakte ind til Frøerne, »sprang de frem imod dem og slikkede dem ivrig;
men næppe havde de gjort det, førend de syntes at opdage deres Fejltagelse og sad med
gabende Mund, rullende med Tungen, indtil de var bievne de ækle Mundfulde kvit. Disse
syntes ganske ubeskadigede og spadserede af Sted saa vims som nogen Sinde.« — Senere
har talrige andre Forsøg (særlig af Poulton) bekræftet Wallaces oprindelige Formodning,
at vi i mange Sommerfuglelarvers grelle Farver har et slaaende Eksempel paa Advarsels-
farvers Betydning og netop derved kan forklare os disse Larvers store Hyppighed. —
En af de mest mærkværdige Sommerfuglelarvers Ydre og Advarselsstilling beskrives
af Poulton saaledes (sammenlign nedenstaaende Figur):
»Larven af den store Hermelinskaabe (Cerura vinula) — Pilelarven — findes temme-
lig hyppig paa vore Popler og Pile. De kredsrunde, kuppelformige Æg lægges enkeltvis
eller i smaa Grupper paa to eller tre paa Bladenes Overside, og da de har en rødlig Farve,
efterligner de meget godt i deres Ydre Galler eller sygelige Bladudvækster. De unge, smaa
Larver er sorte og opholder sig ligeledes paa Bladenes Overside, hvor de ligner mørke
Fig. 22. Pilelarven (Cerura vinula) uforstyrret og i Advarselsstilling.
Pletter. Naar Larven bliver større, vilde disse tilsyneladende Pletter komme til at indtage
for stor en Plads og let føre til Opdagelse. Legemet faar da ogsaa en grøn Grundfarve,
som fortræffelig falder sammen med Bladets, medens den mørke Plet paa Ryggen bliver
mere begrænset. Efter det sidste Hudskifte er den grønne Larve meget stor, og nu sidder
den hyppigst paa Grenene af sin Næringsplante. Den sorte Plet paa Ryggen findes vel
endnu stedse, men er gjort mindre iøjnefaldende ved at have faaet en mørk Purpurtone,
der tilmed hos mange af de største Larver afløses af en Kombination af hvidt og grønt.
En saadan Larve er udmærket godt skjult ved sin hele beskyttende Lighed med Om-
givelserne, og man kan længe forgæves lede efter den, selv om Plantens afgnavede
Grene og de karakteristiske Ekskrementdynger paa Jorden overbeviser en sikkert om,
at den maa være et eller andet Sted i Nærheden.
Saa snart en saadan udvoksen Larve imidlertid bliver opdaget og forstyrret, trækker
den sit Hoved ind i den første Kropring og puster dennes Rand ud, der har en grel rød
Farve. Desuden findes der paa denne Rand to kulsorte Pletter just der, hvor Øjnenes
Plads kunde være, og set forfra tager hele Dyret sig nu ud som et stort, bredt Ansigt,
indrammet af den røde Rand. Der fremkommer herved en overdreven Karikatur af et
Hvirveldyrhoved, som rimeligvis afskrækker Larvens Fjender blandt Hvirveldyrene.