Vor Klodes Dyr 1
Forfatter: W. DREYER, J.O. BØVING-PETERSEN
År: 1903
Forlag: DET NORDISKE FORLAG ERNST BOJESEN
Sted: KØBENHAVN
Sider: 720
UDK: 5919
FØRSTE BIND
INDLEDNING
DE ARKTISKE DYR
DE PALÆARKTISKE DYR
Søgning i bogen
Den bedste måde at søge i bogen er ved at downloade PDF'en og søge i den.
Derved får du fremhævet ordene visuelt direkte på billedet af siden.
Digitaliseret bog
Bogens tekst er maskinlæst, så der kan være en del fejl og mangler.
68o
DE PALÆARKTISKE DYR.
I første Tilfælde er Rederne indtil x/2 M. høje og kegleformede, dannede af ophobet Mud-
der og Plantedele, i sidste Tilfælde derimod bestaar de kun af en flad, tarveligt udforet
Fordybning i Jorden. Historien om, at Flamingoerne, medens de ruger, staar og skræver
over Reden, har ingen Steder hjemme, de ligger paa deres 2 Æg som andre Fugle med
sammenbøjede Ben. De er paa Færde om Dagen, medens de tilbringer Natten sovende i
de mærkeligste Stillinger. Regulært staar de, naar de hviler eller slumrer, paa eet Ben
med det andet trukket højt op under sig, med Halsen snoet i de særeste Slyngninger og
Hovedet skjult under Vingen. De flyver godt og svømmer ikke daarligt, naar de kommer
paa saa dybt Vand, at Fødderne ikke kan naa Bunden.
Vi har allerede een Gang skrevet udførligt om Maagernes Liv og skal derfor her
indskrænke os til nogle Ord om de hos os forekommende Arter. Svartbagen, n. og-
saa Havmaagen (Larus marinus), er ret almindelig som Ynglefugl i Norge og Sverrig,
medens den ved vore Kyster væsentligt kun ses om Vinteren. Dog skal den ogsaa yngle
enkelte Steder hos os. Den lige saa store Graamaage, n. den store hvidvingede Maage
(L. glaucus), der er hvid med lysegraa Vinger og Ryg, yngler udelukkende i arktiske Egne,
men viser sig ved Skandinaviens og vore Kyster om Vinteren. Sildemaagen (L.fuscus)
ligner Svartbagen men er mindre og har citrongule Ben, medens dennes er graalige. Den
yngler talrigt i Norge og Sverrig men ikke i Danmark, hvor den kun ses For- og Efteraar.
Derimod yngler den graa Havmaage, n. den store Graamaage (7L. argentatus), der er paa
Størrelse med Sildemaagen, paa mange af vore Smaaøer, ligesom paa de norske og sven-
ske Kyster samt ved Venern. Den er hvid med lysegraa Vinger og Ryg samt med sorte
Svingfjer, der hver har en hvid Plet ud mod Spidsen. Den ruger kolonivis og lægger Æg
allerede i April.
S tor mm aa gen, n. Fiskemaagen (L. canus), er mindre end, men hvad Farvefordeling
angaar temmelig lig den graa Havmaage. Dog har den grøngule Fødder og Næb, medens
dennes Fødder er graahvide og Næbbet citrongult med en rød Plet ved Undernæbbets
Spids. Den yngler overalt i det nordlige Europa saavel ved Kysterne som inde i Landet
ved Søer og Moser og er i Skandinavien den almindeligste Maageart. Hos os ruger den
paa mange Smaaøer, og den opholder sig hele Aaret om i vore Farvande. Mod Storm
trækker den ind i Landet, hvor den slaar sig ned paa Søerne, til Havet atter er nogen-
lunde roligt.
Lidt mindre endnu er Hæt temaag en, n. ogsaa Lattermaagen (£. ridibundus), om
Sommeren let kendelig ved Hovedets og Strubens brunsorte Farve. Dens Næb og Fødder
er højrøde. Mellemasien og Europa op til Midtsverrig og Sydnorge er dens Ynglehjem,
hvorfra den om Efteraaret trækker Syd paa. Hos os yngler den mange Steder i store Kolo-
nier ogsaa ved ferske Vande. Den kommer hertil i Marts eller Begyndelsen af April og
rejser i September—Oktober, og den antages almindeligt at være en nyttig Fugl, der siges
at fortære en Masse Oldenborrelarver, idet den skarevis følger Ploven. I Maager, skudte
bag Ploven, har vi dog aldrig fundet andet end Regnorme, skønt der var Larver nok, og
vi er tilbøjelige til at tro, at den ikke rører disse, saa længe den kan faa nok af hine. Man
er vistnok i det hele noget tilbøjelig til at overdrive den Nytte, Fuglene gør i Kampen
mod de skadelige Insekter. Ingen Insektplage er, kan man vistnok sige, nogen Sinde
bleven standset af Fuglene, det maa snyltende Fluer og Hvepse eller Skimmelsvampe og
Bakterier besørge. Men selv om saa er, skal den Hjælp, Fuglene kan yde, naturligvis ikke