Vor Klodes Dyr 1
Forfatter: W. DREYER, J.O. BØVING-PETERSEN
År: 1903
Forlag: DET NORDISKE FORLAG ERNST BOJESEN
Sted: KØBENHAVN
Sider: 720
UDK: 5919
FØRSTE BIND
INDLEDNING
DE ARKTISKE DYR
DE PALÆARKTISKE DYR
Søgning i bogen
Den bedste måde at søge i bogen er ved at downloade PDF'en og søge i den.
Derved får du fremhævet ordene visuelt direkte på billedet af siden.
Digitaliseret bog
Bogens tekst er maskinlæst, så der kan være en del fejl og mangler.
62
VOR KLODES DYR.
Fig.40. For- og Bag-
fødder af Tertiær-
og Nutidens Heste i
kronologisk Følge.
(Sml.Teksten S,61.)
Plioceniidens Hjorte havde firgrenede Takker,
Øvre Miocentids — — tregrenede —
Mellemste — — — togrenede —
Nedre — — — ingen —
Kun Hjorte med ugrenede Takker er endnu ikke fundne. Men de kommer nok!
At ogsaa den aandelige Udvikling hos Pattedyrene har taget et stærkt Opsving
gennem Tertiærtidens langvarige Kampe for Tilværelsen, fremgaar af Hjernekassernes
stærkt tiltagende Størrelse, efterhaanden som vi nærmer os Nutiden.
Alle de tidligst kendte tertiære Pattedyr har haft meget smaa Hjerner,
der hos nogle endogsaa var forholdsvis mindre end hos Krybdyr. (En
Analogi hermed inden for Nutiden ser vi paa Kranierne Side 52.)
Gaar vi endelig fra Hvirveldyrene over til en ganske anden Afde-
ling af Dyreriget, Sneglene, møder vi ogsaa der Illustrationer til det
gamle Ord: »Naturen gør intet Spring«, — et Ord, der først gennem
Udviklingslæren har faaet sin sande Bekræftelse. Hvem vilde vel have
antaget den første og den sidste af de Side 63 afbildede Snegleformer
for virkelig genetisk sammenhørende, hvis man ikke havde været saa
heldig at finde alle de derimellem afbildede Skaller; og hvem kan vel,
naar han lader Øjet glide hen over disse Rækker, opdage et eneste Sted,
hvor der er Brud paa Kæden, og hvor der kan siges: Stop, her er et
Spring!
---------Selv om Læseren maa føle sig slaaet af de her omtalte Eks-
emplers Beviskraft, og skønt der endnu kunde anføres flere lignende
Stamtræer og Overgangsformer, vil man maaske spørge: Ja, men hvor-
for finder vi ikke langt flere saadanne i Jordlagene? Jordskorpen er jo
een stor Kirkegaard, hvori Resterne af alle Tiders Liv findes opbevarede.
Hvorfor er der da saa mange Omraader, hvor Springet dog virkelig
eksisterer, og hvor vi kun kan indskyde tænkte Overgangsled ? Der
maatte jo ligefrem vrimle af saadanne i Jordlagene.
Lad os til Besvarelse heraf foreløbig blive ved Sammenligningen og
betragte Jorden som en saadan uhyre Kirkegaard. Hvor fuldstændige
Vidnesbyrd om tidligere Slægtled afgiver egentlig vore Kirkegaarde ?
Sikkert, Genealogen vilde være ilde faren, hvis det kun var paa Grundlag
af dem, han skulde udfærdige sine Stamtræer. For Adels- og velstaaende
Borgerslægters Vedkommende kunde det maaske endda gaa nogenlunde
an: de har deres egne Familiebegravelser, hvis Stentavler giver udførlige Oplysninger
om Fødsels- og Dødsaar, Giftermaal o. s. v. Dog, selv Stentavlerne forvirrer og hen-
smuldrer under Tidens Tand, og Inskriptionerne bliver ulæselige. Men der er andre, som
maa nøjes med gennem et malet Trækors at overgive deres Navne til Efterverdenen; —
og endnu flere maa tage til Takke med en navnløs, snart udjævnet Jordtue.
Saaledes ogsaa i Naturens Kirkegaard. Talløse Planter og Dyr kan slet ikke efterlade
sig noget varigt Spor, fordi deres Legeme ikke indeholder de mindste faste Genstande og
hurtigt maa henfalde til det, hvoraf de er komne: Støv og Luft. Andre er vel gunstigere
stillede; men selv blandt dem er det kun et ringe Tal, hvis Rester overleveres til Efter-