Vor Klodes Dyr 1
Forfatter: W. DREYER, J.O. BØVING-PETERSEN
År: 1903
Forlag: DET NORDISKE FORLAG ERNST BOJESEN
Sted: KØBENHAVN
Sider: 720
UDK: 5919
FØRSTE BIND
INDLEDNING
DE ARKTISKE DYR
DE PALÆARKTISKE DYR
Søgning i bogen
Den bedste måde at søge i bogen er ved at downloade PDF'en og søge i den.
Derved får du fremhævet ordene visuelt direkte på billedet af siden.
Digitaliseret bog
Bogens tekst er maskinlæst, så der kan være en del fejl og mangler.
DE PALÆARKTISKE DYR.
Fig. 425. Kakerlakker.
714
lang, er sort med rødbrune Ben og bibringer et smertefuldt Stik. Larverne er oJte bedæk-
kede med et tykt Lag Støv og Snavs og derved vanskelige at opdage.
Til Tægerne hører ogsaa Lusene (Pediculida), smaa, vingeløse, snyltende Insekter
med Sugesnabel og skarpkloede, til fast Griben om Haar o. 1. indrettede Fødder. Æggene
fastklæbes enkeltvis til Haar, og Ungerne ligner ganske de udvoksede Dyr. Hos Mennesket
snylter 3 Arter. Hovedlu sen (.Pediculus capilis), Kr oplus en (P. vestimenti) og Flad-
lus en (Phthirius piibis'), men hos vore Husdyr træffes der et langt større Antal Former.
I Bagerier og ved gammeldags, aabne Ildsteder høres ofte Faa rekyllingen, 11. Si-
rissen (Grylins domesticus). Den er i nær Slægt med Markfaarekyllingen, bliver henved et
Par Ctm. lang, er læderbrun med lysere Hoved og veludviklede Vinger, af hvilke andet
Par ender med to Forlængelser, der rager bag ud mellem Halenokkerne. Hunnen har en
lang Læggebrod, med hvilken hun anbringer sine Æg i Revner og Sprækker, mellem Støv
og Affald, og Hannen frembringer sin »Sang« paa lignende Vis som Markfaarekyllingen
og Jordkrebsen (11. Muldvarp-
sirissen). Baade de udvoksede
Dyr og deres Larver er meget
varmekære, hvorfor de hos os
aldrig træffes i det frie, og le-
ver af Mel, Brød, Korn o. 1.
Sammen med Faarekyllin-
gerne træfles ofte Kakerlak-
kerne (Blattidæ), fladtrykte,
til de retvingede hørende In-
sekter, med lange, traadfor-
mede Følere og kraftige Gang-
ben. Forvingerne er, for saa
vidt de er udviklede, hvad de
ikke altid er, tynde og dækker
delvis hinanden, Bagkroppen
bærer leddede Halenokker. Æggene ligger ordnede i to Rækker indesluttede i et vadsæk-
eller taskeformet Kitinhylster, som Hunnen bærer en Tid lang omkring med sig, stikkende
halvvejs frem af Kønsaabningen. En kun 11 —13 Ctm. lang Art (Blatta germctnicct) lever
frit i Tysklands Skove, men er dog almindeligere i Middelhavslandene og i Bagerier,
Bryggerier, Brænderier o. 1. Steder. Betydelig større er den almindelige Kakerlak (Peri-
planeta orientalis), der bliver indtil 23 Ctm. lang og stammer fra Asien. I nordligere Egne
som hos os lever den aldrig i det frie, men kun paa de ovenfor nævnte varme Steder un-
der Tag. Andetsteds i Europa træffes hist og her paa lignende Lokaliteter andre, med
Skibe indførte, fremmede, store Kakerlakarter, der som alle Kakerlakker er besværlige
Gæster at have til Huse, dels fordi de fortærer Brød, Mel o. 1., dels fordi de vækker Mod-
bydelighed hos Mennesket.
Dette sidste er ogsaa Tilfældet med de temmelig uskyldige, til samme Insektorden hø-
rende Ørentvis te, n. Øretvister (Forficulidæ). Deres lange, klare Bagvinger ligger stærkt
sammenfoldede og gemte under de korte Dækvinger, og den Tang, de bærer i Enden af
Bagkroppen, tjener vistnok fortrinsvis, om ikke udelukkende, til Hjælp ved deres Ud- og