Vor Klodes Dyr 1
Forfatter: W. DREYER, J.O. BØVING-PETERSEN
År: 1903
Forlag: DET NORDISKE FORLAG ERNST BOJESEN
Sted: KØBENHAVN
Sider: 720
UDK: 5919
FØRSTE BIND
INDLEDNING
DE ARKTISKE DYR
DE PALÆARKTISKE DYR
Søgning i bogen
Den bedste måde at søge i bogen er ved at downloade PDF'en og søge i den.
Derved får du fremhævet ordene visuelt direkte på billedet af siden.
Digitaliseret bog
Bogens tekst er maskinlæst, så der kan være en del fejl og mangler.
716
DE PALÆ ARKTISKE DYR.
som de langbenede Mejere (Plalangidæ), af hvilke flere Arter hører til vore Boligers
almindeligste Besøgere eller Beboere. De regnes til Ledspindlerne, skønt der ikke ud-
vendigt er Spor til Leddeling at se paa Legemet, der er kort, ovalt og hvælvet uden skarp
Grænse mellem For- og Bagkrop. Overkæberne har Form af smaa Klosakse, med hvilke
Byttet, levende Smaadyr, gribes i et Spring. Dagen igennem sidder disse underlige Væ-
sener stille paa halvmørke Steder, men ved Aftentide vanker de om paa deres 8 urimelig
lange og tynde Ben, idet de føler sig for med det første Par, de længste af dem alle. Rives
saadan et Ben, hvad let sker, af, ligger det og bevæger sig længe efter. Forunderligt er
det at skue, naar en Mejer skifter Hud, og ubegribeligt er det, hvorledes de fine Ben kan
holde til det stærke Træk, som skal til for at faa dem ud af deres gamle Futteraler.
Bogskorpionen (Chelifer cancroides) hedder en lille, brun, til Mosskorpionerne s
(Pseiidoscorpionidæ) Familie hørende Røver, der ligner en stærkt formindsket Skorpion
uden Hale og Giftbrod.
Fig. 427. Mejer.
Dens Mund er indrettet
til at udsuge de Smaa-
dyr, den med sine store
Klosakse griber efter
at have jaget dem paa
kryds og tværs. Thi
den er et vævert lille
Dyr, der løber lige saa
godt baglæns og side-
læns som ret fremad.
Biblioteker og Museer
er dens Hjem, i hvilke
den bør være velset, da
den lever af de mange,
Bøger, Herbarier og
Insektsamlinger angri-
bende Smaadyr, blandt hvilke der ogsaa er adskillige smaa Mider, der i det hele taget er
ret allestedsnærværende og derfor rigt repræsenterede ogsaa blandt vore daglige Omgivel-
ser. Oste mi den (Tyroglyphiis siro) er almindelig i gammel Ost, og i fordærvet Mel lever
M elm iden (T. farina). I Hønsehuse og Dueslag træffes Fuglemiden (Dermanyssus
avium), der om Natten overfalder og suger Blod af Fjerkræet, og i Menneskets Hud snylter
Fnatmide n (Sarcoptes scabiei), ligesom flere Arter Sk ab mider hos forskellige Pattedyr.
Miderne gaar end ikke vor Næse forbi, thi i dens Haarsække lever Haar sækmiden
(Demodex folliculorum), et mikroskopisk, langstrakt, uskadeligt lille Dyr.
Endnu skal nævnes, at der i Kældere og paa andre meget fugtige Steder i og ved vore
Huse lever et lille Krebsdyr, den almindelige Bænkebider (Oniscus muralis), der ernæ-
rer sig af forraadnende Plantedele.
Vi har allerede omtalt Menneskets almindelige, udvendige Snyltere, men en Skildring
af de direkte til Mennesket og dets nærmeste Omgivelser knyttede Dyr vilde være i høj
Grad ufuldkommen, hvis vi for bigik dets værste Plageaander, de indvendige Snyltere, tor