Universets Undere
1. Bind
Forfatter: J.O BØVING-PETERSEN
År: 1914
Forlag: GYLDENDALSKE BOGHANDEL NORDISK FORLAG
Sted: KØBENHAVN OG KRISTIANIA
Sider: 522
UDK: 5 (02)
Populær Fremstilling efter det engelske Ori-
ginalværk ved J. O. BØVING-PETERSEN. Med
mange Illustrationer og farvetrykte Tavler
Søgning i bogen
Den bedste måde at søge i bogen er ved at downloade PDF'en og søge i den.
Derved får du fremhævet ordene visuelt direkte på billedet af siden.
Digitaliseret bog
Bogens tekst er maskinlæst, så der kan være en del fejl og mangler.
DEN HELLIGE TORBIST
305
hederne! Lige saa lidt skete dette, naar Fabre havde anbragt Gødningskuglen i en
Sprække eller Kløft, som Skarabæen ikke selv kunde faa den ud af.
Har Torbisten omsider lykkelig og vel faaet sin Kugle trillet hen paa et Sted,
der synes den formaalstjenligt, begynder den med sit skovldannede Hoved og sine
stærke Forben at grave en Hule, stor nok til, at baade Kuglen og den selv kan
være deri; og efter at den har lukket sig inde i denne provisoriske Spisestue, tager
den fat paa Maaltidet. Den levner intet, vedbliver at æde af Kuglen, indtil hver
Stump er fortæret, hvilket kan vare 8—14 Dage. Først naar den sidste Bid er spist,
kommer Dyret igen frem af sin Hule for at flyve afsted paa en ny Ekspedition
efter Gødning.
Indfinder en anden Skarabæ sig for at yde »Hjælp«, naar det Sted, hvor Kuglen
skal skjules, er valgt, og Nedgravningen skal begynde, bliver den retmæssige Ejer
forskræmt, opgiver at grave sin Proviant ned og flyver bort, — hvorpaa den for-
ræderiske »Ven« naturligvis snapper den eftertragtede Lækkerbidsken.
Ved Foraarstid har Hun-Skarabæerne travlt med at danne særlige Kamre for
deres Æg — et i hvert — og for den Føde, der skal medgives til det vordende Af-
kom. Hvert Kammer udfyldes rigeligt med Gødning, og denne anbringes i forskel-
lige Lag, hvis Beskaffenhed veksler efter en bestemt Regel. Det midterste Lag, der
indeholder Æget, bestaar af en blød, fin Dejg, hvormed den spæde, nyfødte Larve
kan delikatere sig; de andre Lag bliver mere og mere grove, jo nærmere de ligger
Kamrets Vægge, og hvert Lag indefra udefter svarer til de stigende Alderstrin og
den tiltagende Størrelse hos Larven, hvis Krav til Fødens Beskaffenhed ændres i
samme Forhold, indtil den sidste grove Bid er fortæret, og Forpupningen indtræ-
der — den dødlignende Mumietilstand, der gaar forud for det Øjeblik, da den ny
Skarabæ sprænger sit Gravfængsel og flyver ud til det arbejdsomme Liv, hvori
Oldtidsægypteren lagde saa megen symbolsk Betydning.
BÆVEREN SOM BYGNINGSINGENIØR
BÆVEREN er et af de faa Pattedyr, hvorom det kan siges, at de under visse For-
hold kan medføre landskabelige Forandringer af blivende Natur i de Egne,
de bebor.
Aarsagen til disse Forandringer er først og fremmest de Dæmninger, Bæverne
kan opføre af Stammer, Grene, Stene og Dynd, og som lægges tværs over Floder
for at dæmme op for Strømmen og danne et Bassin, hvori Vandet er roligt og til-
lige saa dybt, at Dyrene om Vinteren kan holde Indgangene til deres Boliger aabne
under den tilfrosne Overflade. I Kanada kan disse Dæmninger efter en Kolonis
aarevise Arbejde og fortsatte Udbedringer og Tilføjelser blive et Par Hundrede
Meter lange og være fire, fem Meter høje. Ved sin Grund kan Dæmningen være
seks, syv Meter bred, men aftager opefter, saa at den foroven kun har et Par Me-
ters Bredde.
Ovenfor Dæmningen vider Strømmen sig ud til en Dam eller Sø, der kan dække
over 30 Tønder Land og mere. I Tidens Løb fyldes den op med Mudder og Plan-
tedele, og efterhaanden gror den til, saa at Søen omdannes til Sump og endnu
senere til en frugtbar Engslette, hvis Græstæppe paa iøjnefaldende Maade bryder
og omformer Skovlandskabet. Mange indianske Landsbyers Navne viser, at Byerne
er opstaaede paa disse »Bæver-Enge«. Hvor nu Byen Montreal ligger, laa saaledes
Universets Undere. 39