Verdens Udviklingen
Forfatter: Vilhelm Rasmussen
År: 1903
Forlag: DET NORDISKE FORLAG
Sted: KØBENHAVN
Sider: 553
UDK: 5
KØBENHAVN
DET NORDISKE FORLAG
ERNST BOJESEN
1903-4
H. H. THIELES BOGTRYKKERI
Søgning i bogen
Den bedste måde at søge i bogen er ved at downloade PDF'en og søge i den.
Derved får du fremhævet ordene visuelt direkte på billedet af siden.
Digitaliseret bog
Bogens tekst er maskinlæst, så der kan være en del fejl og mangler.
LEGENDER OM MENNESKETS SKABELSE
Side 10 øverst, omtalte Indianer-Sagn, i Følge hvilket
Menneskene fra først af var guddommelige, hvorfor deres
Skaber berøvede dem nogle af deres alt for herlige Egen-
skaber.
Hos Hinduerne i Indien træder den ubevidste Selv-
forherligelse slaaende frem i deres Skabelse-Legende. Det
hedder nemlig, at Brahma, o: Verdenssjælen eller Gud,
skabte fire Slags Mennesker. Af sit Hoved dannede han
Præsten, Brahminen, af Armene Krigeren; af hans Lænd
kom Haandværkeren og den Handlende, og af hans Fød-
der den usselige Bonde. Dette er kun et skarpt Udtryk
for den hinduiske Samfundsorden, der bl. a. udmærkede
sig ved disse fire skarpt adskilte Kaster; og det er neppe
en Tilfældighed, at Præsterne, der i Indien som de fleste
andre Steder var de sagndannende, tildelte Præstestanden
den særlig fine Oprindelse fra Guds Hoved og den øver-
ste Rang blandt Kasterne. I anden Række kom saa Krige-
ren, hvortil Fyrsterne hørte. Disse to Kaster, den aande-
ligt og den krigersk og politisk styrende havde derfor i
skøn Forening Riget, Magten og Æren.
I den jødiske Skabelse-Legende tildeles der, som En-
hver véd, ogsaa Mennesket en Sær-Oprindelse. Men de
nærmere Enkeltheder er ikke ganske klare og fri for ind-
byrdes Modstrid.
I første Mosebogs første Kapitel fortælles det, at Gud
gjorde Mennesket i sit Billede, Mand og Kvinde, og gav
dem alle Jordens Herligheder.
I andet Kapitel tages Fortællingens Traad op paany,
og det berettes, at Gud dannede Manden af Jord og blæ-
ste ham »Livets Aande«, o: Sjæleliv, ind gennem Næsen.
Derpaa plantede Gud Paradisets Have og satte Adam i
den. Og i Haven var der mange Træer med god Frugt.
Men af ett maatte Adam ikke æde. Det var »Kundskabens«
Træ. Saa fjendske var de gamle jødiske Sagndigtere imod
Viden og Tænkning, at de lagde deres Gud de advarende
og truende Ord i Munden: »den Dag Du æder af det, [o:
Kundskabstræet], skal Du dø Døden«. Derimod maatte
Adam gerne æde Troskyldighedens søde Bær.
517