Verdens Udviklingen
Forfatter: Vilhelm Rasmussen
År: 1903
Forlag: DET NORDISKE FORLAG
Sted: KØBENHAVN
Sider: 553
UDK: 5
KØBENHAVN
DET NORDISKE FORLAG
ERNST BOJESEN
1903-4
H. H. THIELES BOGTRYKKERI
Søgning i bogen
Den bedste måde at søge i bogen er ved at downloade PDF'en og søge i den.
Derved får du fremhævet ordene visuelt direkte på billedet af siden.
Digitaliseret bog
Bogens tekst er maskinlæst, så der kan være en del fejl og mangler.
EVAS SKABELSE
I Paradisets Have gav Gud siden Manden en Med-
hjælp, Kvinden; og hun blev som bekendt skabt af et
Ribben og fik det betegnende Navn Eva, o: Mandinden.
Dette Sagn om Kvindens Tilblivelse er en saare slaa-
ende Bekræftelse paa, at Menneskets Sær-Skabelse er et
Tegn paa, at det blev anset for noget for sig selv; og det
viser desuden, at Kvinden betragtedes som et Menneske
af lavere Rang end Manden. Det er Mænd, der har digtet
Legenden; og de gamle Jøder var ikke i Tvivl om, at
Manden var Kvindens Hoved. Følgelig er det naturligt
nok, at Kvinden kun var en »Mandinde«, Eva, og at hun
var dannet af en Del af Mandens Legeme. Hele Kvindens
Underlegenhed og Underkuelse er i den ene Fortælling.
Fra samme Synspunkt maa man ogsaa forstaa det
Faktum, at Jødernes Gud, og siden Kristendommens, er
Mænd. Det er paa sin Vis et Vidnesbyrd om den Opfat-
telse, de Mænd, der tænkte og digtede Religion til Jøderne,
havde af Kvinden.
Maalt med Nutidens Viden om de levende Væsener,
kan de gammeldags Sagn naturligvis kun betragtes som
barnlige Vildfarelser. Og der er egenlig ingen Grund til
at føre særskilt Bevis for Menneskets Afstamning og Ud-
vikling. Hvis nemlig alle Nutidens Dyr stammer fra for-
tidige, saa maa ogsaa Mennesket stamme fra et fortidigt
Dyr, dersom der ikke er særlige, gyldige Grunde til at
antage, at Mennesket netop er en Undtagelse fra Reglen.
Men saadanne Grunde eksisterer ikke.
Skal man da komme paa Spor efter Menneskets Stam-
form, er det nødvendigt først at gøre sig nøje Rede for
Menneskets Plads blandt andre Organismer og at efter-
forske, hvilke der er dets nærmeste Slægtninge. Og det
gør man med størst Sikkerhed ved at begynde med det
mest omfattende Slægtskab og saa efterhaanden snevre
Kredsen mere og mere.
Først og fremmest er det da klart, at Mennesket er en
Organisme. Det har alle de Egenskaber, der er fælles for
alle Organismer; og det har ikke en eneste Egenskab,
der ikke er forenelig med en Organismes Væsen. Blandt
518