Jordkloden Efter Syndfloden
Physisk-geographiske Skildringer for dannede Læsere
Forfatter: Louis Figuier
År: 1869
Forlag: P. G. Philipsens Forlag
Sted: Kjøbenhavn
Sider: 507
UDK: 551.4
Emne: Efter den franske Originals tredie Oplag
Med en Mængde i Texten indtrykte Oplysende Billeder og Prospekter
Søgning i bogen
Den bedste måde at søge i bogen er ved at downloade PDF'en og søge i den.
Derved får du fremhævet ordene visuelt direkte på billedet af siden.
Digitaliseret bog
Bogens tekst er maskinlæst, så der kan være en del fejl og mangler.
276
Temperaturforholdene paa Jordkloden.
men imod Vest gaae heelt ud til Havet, hvor de ende med vilde
og steile, stærkt indfljaarne Fjelde. Klimatet paa Halvøens Vest-
side er overordentlig fugtigt og Sneefaldet paa Fjeldryggene
og Hoisletterne her derfor særdeles rigeligt om Vinteren. Glet-
scherne forekomme derfor ogsaa fornemmelig paa denne Side af
Højlandet og udstille sig knn fra Alpernes ved en forholdsviis
stærkere Udvikling af Firnmasser, en Ejendommelighed, der lige-
saameget beroer paa Bjerglandets Form som paa Skandinaviens
lavere Temperatur. Jisbræerne i Norge gaae paa Grund af
Landets nordlige Beliggenhed langt længere ned end Gletscherne i
Mellemeuropa. Justedalsbræerne begynde saaledes allerede i en
Hoide af kun lidt over 1000 Fod over Havet, og Jismasserne fra
Fondals mægtige Ryg, der ligger under den nordlige Polarkreds,
naae endogsaa saa lrmgt ned, at Atlanterhavets Vande beskylle deres
kjolige Fod.
Det Indre af Island er meget bjergfuldt og i en betydelig
Udstrækning dækket med evig Snee. Fra de hoieste Punkter i
denne frygtelige Jisorken, der antages at udgjore henimod 200
Kvadratmile, skyder der sig vældige Gletschermasser ned over det
omgivende Land, i hvis mildere, af Havet paavirkede Klima de
dog efterhaanden optoe og frembringe en stor Mængde korte men
overordentlig vandrige Elve. Gletscherne eller, som de deri Landet
kaldes, Joklerne forekomme foruden i Midten især paa Dens syd-
østlige og sydlige Side, hvorimod Vest- og Nordlandet km har
meget faa Bjerge, der hæve sig op over Sneelinien. Paa Spitz-
bergerl og Grottland opnaae Jismasserne erldnu kolossalere Di-
mensioner og træuge sig overalt langs Kysten gjennem eu utallig
Mængde Judsæukninger og Bugter heelt ud i Havet. Ch. Martins
har personlig besogt den førstnævnte D og fundet, at Gletscherne
paa samme nærmest bestaae af en til Firnsneen i Hoialperne
svarende Masse, idet Kulden er for stadig og Varmen for ringe
til at forvandle den store Mængde Snee, der falder her, til egentlig
Gletscberiis, som man seer den i Schweiz's Bjergdale. I Grøn-
land er hele Overfladen undtagen et uogent Strog langs med Kysten
bedækket med mægtige Jismasser, der sandsynlig besidde en Tykkelse
af flere tusiude Fod og gjenuem Lavninger mellem Fjeldene, de