Jordkloden Efter Syndfloden
Physisk-geographiske Skildringer for dannede Læsere
Forfatter: Louis Figuier
År: 1869
Forlag: P. G. Philipsens Forlag
Sted: Kjøbenhavn
Sider: 507
UDK: 551.4
Emne: Efter den franske Originals tredie Oplag
Med en Mængde i Texten indtrykte Oplysende Billeder og Prospekter
Søgning i bogen
Den bedste måde at søge i bogen er ved at downloade PDF'en og søge i den.
Derved får du fremhævet ordene visuelt direkte på billedet af siden.
Digitaliseret bog
Bogens tekst er maskinlæst, så der kan være en del fejl og mangler.
434
Havet.
indbyrdes deels ved Nord- deels ved Sydgrændserne af Fastlandene.
Bandet i det ene Ocean kan frit flyde over i det andet, strømme
hele Jorden rundt og fremkalde eensartede Forhold overalt.
Havbunden er vel ikke saa noie kjeudt som Landjorden, men
de senere Tiders Sonderinger i Verdenshavene have dog givet en
ret god Forestilling om deres Dybde paa en Mængde forstjellige
Punkter. Som almindeligt Resultat skulde vi her blot anfore, at
Dybden idethele er overordentlig vexlende, men at den dog sjelden
overstiger 1j eller Miil, om man end paa enkelte Steder
endnu ikke har naaet Bund i uæsten 2 Miils Dybde. Hvis vi
kjeudte Middeldybden af Havet i dets hele Omfang, vilde det
være muligt at beregne Bandmængden i Oceanets uhyre Bækken;
men med vore nuværende utilstrækkelige Kundskaber om Havets
Dybdeforhold savue alle Beregninger af en saadan Natur aabenbart
endnu ethvert sikkert Gruudlag.
Havvaudet er ikke farvelost; det afspejler ikke aleue Himlen
og L>kyerue, men det besidder i sig selv en ejendommelig blaalig
Farve, som navnlig træder tydelig frem, nuur Lyset falder ned
igjennem et tilstrækkeligt tykt Vandlag. I den blaa Grotte paa
Capri viser Natnren os paa denne Maade Vandets herlige blaa
Farve i al siu Pragt. Naar Luften er klar og det ikke blæser, er
Havets Farve endogsaa af et dybere Blaa end Himlens; i storm-
fuldt Veir og ved overtrukken Himmel antager Stranden derimod
et morkere, i det Grønlige spillende Skjær, meu ved Solnedgang
er Farvespillet igjen af en heel anden Charakteer, idet de udstrakte
Vandflader paa Grund af Lysstraalernes Brydning og Tilbage-
kastning da glimre med de stjonneste Nuancer af Purpurrodt,
Violet og Gult og tilsyneladende ligesom tappes med Himlen i
vejende Farvepragt.
Oceanets ejendommelige blaa Farve, der er ligesaa udpræget
tilstede hiinsides Polarkredsene som i den tropiske og tempererede
Zone, taber sig ved aftagende Dybde i Nærheden as Kysterne,
deels fordi Bandet her ikke er saa reeut, og deels fordi et mere
guult eller hvidt Lys tastes tilbage af Grundeue eller Havbunden.
I den lave Nordso har Vandet derfor gemske almindelig et grøn-
ligt Skjær, og i Bugten ved Loango er det altid blodrodt farvet,