Vor Klodes Dyr 1
Forfatter: W. DREYER, J.O. BØVING-PETERSEN
År: 1903
Forlag: DET NORDISKE FORLAG ERNST BOJESEN
Sted: KØBENHAVN
Sider: 720
UDK: 5919
FØRSTE BIND
INDLEDNING
DE ARKTISKE DYR
DE PALÆARKTISKE DYR
Søgning i bogen
Den bedste måde at søge i bogen er ved at downloade PDF'en og søge i den.
Derved får du fremhævet ordene visuelt direkte på billedet af siden.
Digitaliseret bog
Bogens tekst er maskinlæst, så der kan være en del fejl og mangler.
HVALROSSEN.
I25
Fig. 61. En Hvalros stikker ved Iskanten Hovedet op over Vandet.
Liter Nansen.
Overhud, som paa flere Steder syntes at skalle af som ved Spedalskhed......Rosma-
rus’ernes Skikkelser forekom mig straks ubehagelige, og jo mere jeg saa paa dem, des
mere øgedes min Væmmelse, thi de lignede forvredne, slappe, formløse Kødmasser. Ved
at iagttage hver enkelt i Flokken saa jeg, at der ingen Hunner var iblandt dem, de var
alle Hanner, og nogle af de yngre havde adskilligt Haar, eller saa meget af en tæt Over-
dækning, at den gav deres Legemer et tottet Udseende.«
»Af alle svømmeføddede Dyr er dette maaske det vanskeligste at gengive for en Kunst-
ner. Der er ingen Udkanter eller Albuer at faa Hold i, Legemets og Lemmernes Linier er
alle afrundede, frie og flydende. Dog har selv de mest kødfulde Dele af dette Dyr aldrig
det opblæste Udseende, som de fleste Billeder giver dem.«
»En almindelig stor
Hvalros blev skudt. Den
maalte 4,03 Meter fra sin
buttede Snude til Tippen
af sin ganske korte Hale,
der ikke var over 6—7
Ctm. lang. Dens mærke-
lige Omfang var 4,29 Me-
ter. En uhyre Mængde
Spæk paa Skuldrene og
rundt om Halsen gjorde,
at Hovedet saa forholdsvis
saa underlig lille ud, og
Bagparterne var meget sva-
ge. Dyrets væsentlige Vægt
fandtes i dets forreste Del.
. . . Huden med Hoved og
Luffer vog 259 Kilogram,
hvoraf Skindet alene næp-
pe mindre end 160 Kgr.,
medens Dyret selv ikke
kunde veje meget mindre
end en T011, rimeligvis
mellem 900 og 1000 Kgr.
anbragte næsten paa Toppen af Hjerneskallen.«
Samme Iagttager siger endvidere, at Øjnene er smaa, men udstaaende, næsten som
paa en Hummer, Regnbuehinden og Pupillen smaa, Senehinden stærkt fremtrædende, al
en skiden, kaffegul Farve, hist og her isprængt med hvidt. Regnbuehinden er lysebrun
med mørkere Striber og Pletter. Øreaabningen er meget lille, omgiven af en Hudfold.
Hugtænderne sidder fast under. Næseborene i dybe Benhuler, der giver Snuden dens
brede firkantede Udseende. Var børsternes Tal er omtrent 100, og de er fra 1 til 8 Ctm.
lange, stive og graahvide.
Hvalrossen forekommer endnu i alle Polarhave i Nærheden af Kyster, hvoi Vandet
er flakt, men den er dog trængt stærkt tilbage mod Nord ved hensynsløs Jagt fra euro-
Hovedet saa fladt ud, thi Øjnene, Ørene og Næseborene var