Vor Klodes Dyr 1
Forfatter: W. DREYER, J.O. BØVING-PETERSEN
År: 1903
Forlag: DET NORDISKE FORLAG ERNST BOJESEN
Sted: KØBENHAVN
Sider: 720
UDK: 5919
FØRSTE BIND
INDLEDNING
DE ARKTISKE DYR
DE PALÆARKTISKE DYR
Søgning i bogen
Den bedste måde at søge i bogen er ved at downloade PDF'en og søge i den.
Derved får du fremhævet ordene visuelt direkte på billedet af siden.
Digitaliseret bog
Bogens tekst er maskinlæst, så der kan være en del fejl og mangler.
204
DE ARKTISKE DYR.
Fig. 118. Alk.
i nogle af Søerne baade i Tundraen, i Grønland og paa de arktisk-amerikanske Øer, me-
dens andre Laksearter søger op i Elvene for at lege.
Det lavere Dyreliv er for Landjordens og Ferskvandenes Vedkommende kun lidet
rigt, hvilket man paa Forhaand kunde sige sig, da Betingelserne for det er saa tarvelige.
Det langvarige Islæg paa de større og den fuldstændige Bundfrysning af de mindre Fersk-
vande, Jordskorpens største Delen af Aaret varende, fuldstændige Gennemfrysning og
Undergrundens stadige frosne Tilstand under det ringe, om Sommeren optøede Lag
skulde synes at maatte umuliggøre saa at sige alle de Dyrs Liv, der ikke i dem selv har en
Varmekilde, som kan bære dem frelste gennem Vinteren. Naar der alligevel lever og tri-
ves et ikke helt ringe Antal Insekter, Edderkopper, Krebsdyr, Bløddyr o. 1. paa Land og i
Ferskvand saa højt op mod Polen, som Menne-
sker er trængte, kan dette kun forklares ved den
mærkelige Kendsgerning, at selv langvarig Stiv-
frysning ikke dræber alt dyrisk Liv. Endog saa
forholdsvis højt organiserede Dyr som Fisk kan
for visse Arters Vedkommende taale en fuldstæn-
dig Frysning, uden at de derved dræbes, lavere
Dyr kan i mange Tilfælde Uger og Maaneder
igennem forvandles til Isklumper, uden at Livet
udslukkes. For ikke at tale om deres Æg: mange
af disse dræbes ikke selv af den stærkeste Kulde,
der forekommer i Naturen.
Ogsaa blandt de lavere Dyr maa der være
foregaaet en Udvælgelse og en Tilpasning til det
strenge Klima, men kun faa Arter har været bøje-
lige nok til at staa Isprøven igennem. Adskillige
af dem er i Tidernes Løb bleven saa omformede,
at de nu optræder som selvstændige Arter, der
ikke forekommer uden for de arktiske Lande,
andre har Udbredningskreds fælles med Rypen
og Polarharen og forefindes foruden i Polarlan-
dene ogsaa paa Mellemeuropas Høj bjærge; atter andre er udbredte over større og mindre
Dele afjorden, saa at samme Arts forskellige Individer lever under højst forskellige kli-
matiske Forhold. Dog kan man være sikker paa, at de høj nordiske Stammer har tilegnet
sig særlige Egenskaber, som de sydligere mangler.
Der er ingen Grund til at dvæle længe ved de lavere Polardyr; dels er deres Livs-
førelse ikke synderlig kendt i Enkeltheder, dels bliver der senere Lejlighed til at omtale
dem eller nærstaaende Arter nærmere i Regioner, hvor deres Liv udfolder sig i uendelig
større Fylde. Vi indskrænker os derfor til en kort Oversigt over de mest kendte og iøjne-
faldende Former.
Bedst undersøgt af Polarlandene er Grønland, som, skønt dets sydligere Del jo naar
langt neden for Polarcirklen, dog maa siges at have et ægte arktisk Præg, saaledes at en
Oversigt over dets lavere Dyreliv kan gælde ogsaa for andre arktiske Lande. Dog maa
det erindres, at Arter og Individer bliver færre, jo mere vi nærmer os til Polen.