Vor Klodes Dyr 1
Forfatter: W. DREYER, J.O. BØVING-PETERSEN
År: 1903
Forlag: DET NORDISKE FORLAG ERNST BOJESEN
Sted: KØBENHAVN
Sider: 720
UDK: 5919
FØRSTE BIND
INDLEDNING
DE ARKTISKE DYR
DE PALÆARKTISKE DYR
Søgning i bogen
Den bedste måde at søge i bogen er ved at downloade PDF'en og søge i den.
Derved får du fremhævet ordene visuelt direkte på billedet af siden.
Digitaliseret bog
Bogens tekst er maskinlæst, så der kan være en del fejl og mangler.
KANINEN.
253
mulige. Der bruges dertil Hunde af Støverracen eller smaa Gravhunde, gerne 2 sammen,
som under munter Gøen (Los hedder det i Kunstsproget) gaar paa Foden af den opstødte
Hare og driver med den, til den tidligere eller senere vender tilbage til sit Udgangspunkt,
hvor Jægerne venter den. Det er en munter, spændende og fornøjelig Jagt for alle Parter
— undtagen for Haren ganske vist, men den Jagt er vel endnu ikke opfunden, som Vild-
tet synes om.
Ejendommeligt er det, at Haren, som flere andre Dyr, naar den jages af Hunde, stadig
bevæger sig i større eller mindre Kredse, der fører tilbage til Udgangspunktet. Dette har
rimeligvis sin Grund i visse fysiologiske Forhold, de samme, 'der gør, at Mennesker i
Taage eller Snestorm har Tilbøjelighed til paa lignende Vis at gaa i Ring.
Vor indenlandske Hare bebor hele Mellemeuropa og et Stykke af det vestlige Asien,
i Syden afløses den af en mindre, beslægtet Art og i det østligere Asien indtager ligeledes
andre Arter dens Plads.
Nær beslægtet med den er Kaninen (Lepus cuniculus), der er betydeligt mindre end
Haren, har kortere Hoved og Øren og mindre udviklede Bagben. Den hører hjemme i
Sydeuropa, men træffes indført eller forvildet mange Steder i nordligere Egne. Den vilde
Kanin minder i Farve meget om Haren, idet den ligesom denne er graabrun paa Over-,
hvid paa Undersiden med jævne Overgange mellem Farverne. Den graver sig Huler i
sandede Bakker og Brinker og bebor dem parvis, men der er gerne flere Boer ved Siden
af, ofte i Forbindelse med hverandre. I Fare stoler Kaninen mindre paa sin Hurtighed,
skønt denne for en kort Tid er betydelig, mere paa sin Dygtighed i lignende Finter som
dem, Haren bruger. Snarest mulig søger den dog til sin Hule eller et andet Skjulested.
Dens Føde er alle Slags saftige Plantedele. Hvor der er mange Kaniner, og naar de for-
merer sig stærkt, gør de stor Skade dels ved deres Graadighed, dels ved at underminere
Grunden. I Australien er de, som bekendt, bleven til en Landeplage, idet de, efter at være
bleven indførte for Jagtens Skyld, har ynglet ud over alle Grænser.
Kanin jagten er mange Steder meget yndet, navnlig den, der drives ved Hjælp af
Fritten, en tam Afart af Ilderen, som sendes ned efter Dyrene i deres Huler og Gange
for at jage dem ud i Net, opstillede foran Indgangene.
Hos os kender vi næsten kun den tamme Kanin, om den vilde end oftere er for-
søgt indført; den er paa gode Veje til at arbejde sig op til at blive et Husdyr af Betydning
navnlig for Smaafolk, da den er let at holde, nøjsom med Hensyn til tøde, og da den for-
merer sig overordentlig stærkt, saa man har Eksempler paa, at et Par i et Aar har faaet
58 Unger. Kuld paa 10 og flere er ikke ualmindelige, og allerede i en Alder af faa Maaneder
bliver Ungerne forplantningsdygtige. Kødet er god Spise og Skindet ikke uden Værdi,
navnlig Angorakaninens, som har en fin, silkeagtig, langhaaret Pels og hængende Øren.
Bekendte er ogsaa de store saakaldte Harekaniner, der ikke, hvad mange tror, er Bastarder
af Hare og Kanin, men en ren Kanin race. Hvornaar og hvor Kaninen blev gjort til Hus-
dyr, vides ikke; formodentlig er det sket atter og atter baade her og der, hvor den vilde
Kanin, fra hvilken den tamme stammer, lever. Den er nemlig let at fange om end ikke let
at tæmme.
I Kina holdtes der rimeligvis tamme Kaniner allerede paa Confticii l id, og i Europa
var de i alt Fald for 3—4 Aarhundreder siden ikke sjældne. Der er opstaaet eller opelsket
en stor Mængde Racer af dem, som af de .fleste andre Husdyr, af hvilke mange fjerner