Vor Klodes Dyr 1
Forfatter: W. DREYER, J.O. BØVING-PETERSEN
År: 1903
Forlag: DET NORDISKE FORLAG ERNST BOJESEN
Sted: KØBENHAVN
Sider: 720
UDK: 5919
FØRSTE BIND
INDLEDNING
DE ARKTISKE DYR
DE PALÆARKTISKE DYR
Søgning i bogen
Den bedste måde at søge i bogen er ved at downloade PDF'en og søge i den.
Derved får du fremhævet ordene visuelt direkte på billedet af siden.
Digitaliseret bog
Bogens tekst er maskinlæst, så der kan være en del fejl og mangler.
JÆRVEN.
267
den for ikke længe siden lige til den 42de eller 43de Breddegrad; ja selv ved den store
Saltsø og i Arizonas Bjærge har den levet. Nu er den ganske vist udryddet baade i Mel-
lemeuropa og i Fristaterne, men noget udelukkende arktisk Dyr er den dog altsaa ikke.
Hvor der er Skov, holder den da ogsaa fortrinsvis til i denne, og den er slet ikke ueffen
til at klatre.
Jærven er en plumpt bygget Saalegænger med kort og bredt Hoved, temmelig spids,
men ikke lang Snude, smaa, langt fra hinanden stillede Øjne og af Pelsen lidet frem-
ragende Øren. Kroppen er kort og tyk, Halen kun 8—10 Ctm. lang, beklædt med lange,
buskede Haar. Benene er forholdsvis høje, Poterne store med haarklædte Saaler og lange,
Fig. 147. Jærv.
en Tærv to. Man skulde ikke tro, at et forholdsvis saa lille Dyr
spidse, sammentrykte,
meget lysfarvede Kløer.
Pelsen er tæt og lang,
brun eller næsten sort,
mørkest paa Ryggen
med en utydelig, noget
lysere Stribe langs hver
Side. Dyrets Længde er
i Almindelighed fra 80
Ctm. til 1 M., Halen
iberegnet, dets Højde
over Skuldrene 40—45
Ctm.
JærvensFøde bestaar
til daglig af mindre
Pattedyr og Fugle: Mus,
Lemminger (norsk Le-
mæn), Harer og Ryper,
men den nøjes dog ikke
altid med dem. I Lap-
land er den en farlig
Fjende af Rensdyrene,
og et lappisk Ordsprog
siger, at en Ulv har een
Djævel i Kroppen, men
kunde overvælde og dræbe et fuldvoksent Rensdyr, men at den kan det, er uden for al
Tvivl, selv Elsdyret er ikke sikkert for den. Den ligger paa Lur paa en Klippeblok, en
tyk Trægren e. 1. og styrter sig derfra ned paa sit store Bytte, hvis Halsaarer den derpaa
bider over. I Egnene omkring Bajkalsøen dræber den mange Moskushjorte, men skaaner
derfor ikke det tamme Kvæg. Særlig er den en farlig Faarerøver, men ogsaa Køer forstaar
den at springe op paa og dræbe. Aadsler siges den at være særlig begærlig efter, og Jæ-
gerne, der i de vride Egne, hvor Jærven hører hjemme, ofte nødes til at gemme det ned-
lagte Vildt, til det ved Lejlighed kan blive afhentet, har ondt ved at beskytte det mod
den. Selv om de graver det ned eller dækker det med store Stene ogjord, skal den nok
opspore det og arbejde sig ned til det.
32*