Vor Klodes Dyr 1
Forfatter: W. DREYER, J.O. BØVING-PETERSEN
År: 1903
Forlag: DET NORDISKE FORLAG ERNST BOJESEN
Sted: KØBENHAVN
Sider: 720
UDK: 5919
FØRSTE BIND
INDLEDNING
DE ARKTISKE DYR
DE PALÆARKTISKE DYR
Søgning i bogen
Den bedste måde at søge i bogen er ved at downloade PDF'en og søge i den.
Derved får du fremhævet ordene visuelt direkte på billedet af siden.
Digitaliseret bog
Bogens tekst er maskinlæst, så der kan være en del fejl og mangler.
SKALLESLUGERNE.
657
indhegnet med Rørvægge. I den svømmer Lokkeænderne ind, naar der strøs lidt Korn for
dem, fulgte af de vilde, og til sidst fører de disse ind under et stort, ruseformet Net, der
bliver lavere og lavere og af hvilket Fangeren, der har fulgt alt gennem Kighuller i Rør-
væggene, kan lade en Del falde ned over Flokken, naar den er inde under det. For ret at
drive dem ind, viser han sig for Ænderne mellem dem og Dammen; dette er Signalet for
Lokkeænderne til at svømme tilbage til denne, medens de vilde forskræmte styrter videre
mod Fordærvelsen. For Enden af Nettet kan dette aabnes og de fangne Ænder tages ud
en for en og dræbes. I saadanne Fuglekøjer fanges mange Aar Tusinder af Ænder.
Fig. 399. Fuglekøjens inderste Del.
Tam an den nedstammer, som vi har
sagt, fra Graaanden. Heller ikke den har,
skønt den har været Husdyr i mange Ti-
der, vist sig synderlig variabel, saa den har
ikke dannet ret mange distinkte Racer. Me-
dens Graagaasen er let at tæmme og ikke
vanskelig at holde tam, er det modsatte Til-
fældet med Graaanden. Selv om man ta-
ger dens Æg og lader dem udruge af tam-
me Ænder, bliver Ællingerne dog, naar de
vokser til, vilde og ustyrlige, saa de flyg-
ter bort, saa snart de ser deres Snit. Det
har derfor vistnok varet længe, inden An-
den blev et virkeligt Husdyr.
Ogsaa S k a 11 e s 1 u g e r n e maa omtales
her, thi vel tilbringer de en stor Del af
Livet paa Havet, men de yngler dog som
oftest ved ferske Vande. De er ret store
Fugle med stærk opret Holdning i Sædet,
idet de korte Ben er stillede langt bagtil,
hvorved Gangen bliver meget vraltende.
Vingerne er korte, og Flugten er om end
hurtig, ikke videre udholdende. Derimod
svømmer og dykker Skalleslugerne ud-
mærket, og de lever da ogsaa næsten udelukkende af Fisk, som de griber sikkeit med de-
res lange, smalle, kegleformede Næb, hvis Overnæb i Spidsen er forsynet med en kiog-
agtigt ombøjet, skarp og haard Negl. De er ikke Trækfugle men søger ud paa Havet, saa
snart Ungerne er flyvekraftige nok, og under deres Søgen efter aabne Farvande kommer
de om Vinteren ofte ret langt Syd paa.
Den store Skallesluger, n. den store Fiskeand (Mergus merganser), er c. 2/3 Mt.
lang; den har rødt Næb og røde Fødder, og Hannen er i sin Vinterdragt en sjælden smuk
Fugl med sort Hoved, Nakketop, Overhals og Ryg, hvid Underhals og hvide, sortrandede
Vinger samt med fint og sart chamoisfarvet Underside. Om Sommeren ligner han Hun-
nen, der er graa med hvid Underside, brunt Hoved, Nakketop og Overhals. Den store
Skallesluger yngler ret højt mod Nord og circumpolart, i Skandinavien almindeligt, i
Danmark sjældent. Den samler sig om Efteraaret i store Flokke, der efter Kolthoff og
Vor Klodes Dyr.