Vor Klodes Dyr 1
Forfatter: W. DREYER, J.O. BØVING-PETERSEN
År: 1903
Forlag: DET NORDISKE FORLAG ERNST BOJESEN
Sted: KØBENHAVN
Sider: 720
UDK: 5919
FØRSTE BIND
INDLEDNING
DE ARKTISKE DYR
DE PALÆARKTISKE DYR
Søgning i bogen
Den bedste måde at søge i bogen er ved at downloade PDF'en og søge i den.
Derved får du fremhævet ordene visuelt direkte på billedet af siden.
Digitaliseret bog
Bogens tekst er maskinlæst, så der kan være en del fejl og mangler.
VANDROTTEN.
661
Intimest knyttede til Vandet maa et Par Gnavere siges at være, Bæveren nemlig og
Vandrotten. Den til Studsmusene hørende sorte Vandrotte (Aruicolct amp/vibius) ei
betydeligt mindre end en Rotte og mere korthalet end denne; dens hele Længde ei højst
24 Ctm?, hvoraf den tyndt behaarede Hale maaler de 8. Dens Pels er normalt sort paa
Over- noget lysere paa Undersiden, men lysere Individer er ikke sjældne, og helt hvide
Albinoformer træffes nu og da.
Den holder i Almindelighed til ved Vandløb og stillestående Vunde ak alle SLigs, helst
naar Bredderne er træ- eller kratbevoksede. Her graver den sig vidtløftige, men ikke dybt-
gaaende Gange underjorden med Udgange over og under Vandfladen. Et Sted udvidei
Gangene sig til en større Hule, Dyrenes egentlige Bolig, i hvilken de fødei deies Ungei,
indtil 9 ad Gangen og 3 Kuld om Aaret. I andre Udvidninger ophobes A intet forund af
Plantedele: Rødder,
Knolde, Korn o. 1.
Vandrotterne ynder
navnlig saftige Træ-
rødder, især af Pil og
Poppel, men ogsaa af
Frugttræer, paa hvilke
de kan gøre stor Ska-
de. I Damme med saf-
tige Siv maa disse sær-
lig tjene til Ernæring
for Van drotterne, som
af dem danner nogle
mærkelige Platformer,
paa- hvilke de hviler
sig og nyder deres
Maaltider.Først knæk-
ker de en Mængde Siv
og fletter og træder Fig. 401. Vandrotte.
dem sammen til runde
Ophobninger, 20—30 Ctm. i Diameter og nogle Ctm. høje overVandfladen. De Sivstæng-
ler, som skal tjene til Næring, bliver derefter en for en transporterede hen til disse »Borde«,
og naar Marven er gnavet ud al dem, forøger Resten af dem Dyngen.
* Som de fleste andre Gnavere forsmaar Vandrotten dog næppe dyrisk Føde, og den
beskyldes da ogsaa sine Steder for at rydde op mellem Fiskeyngelen og for at tage spæde
Ællinger. I alt Fald det sidste maa dog vist snarere skrives paa virkelige Rotters Regning.
Om Vinteren holder den sig i streng Frost hjemme i sin Bolig, men 1 mildere Vejr færdes
den ude og skyr ikke Vandets Kulde, saa længe der er aabne Stedet i det.
Vandet er nemlig dens egentlige Element, hvor den befinder sig bedst, og man kan
om Sommeren se den muntre sig ved Leg og Svømmekunster. Navnlig driver Hannen
saadanne, naar den gør Kur til Hunnen, idet den svømmer om i smaa Kredse, hvirvler
sig rundt paa et Sted og slaar Kolbøtter, medens Hunnen ser til. Parringen finder Sted 1
Vandet, og Hunnen er meget omhyggelig for sine Unger, som hun, naar hun mener dem