Vor Klodes Dyr 1
Forfatter: W. DREYER, J.O. BØVING-PETERSEN
År: 1903
Forlag: DET NORDISKE FORLAG ERNST BOJESEN
Sted: KØBENHAVN
Sider: 720
UDK: 5919
FØRSTE BIND
INDLEDNING
DE ARKTISKE DYR
DE PALÆARKTISKE DYR
Søgning i bogen
Den bedste måde at søge i bogen er ved at downloade PDF'en og søge i den.
Derved får du fremhævet ordene visuelt direkte på billedet af siden.
Digitaliseret bog
Bogens tekst er maskinlæst, så der kan være en del fejl og mangler.
ODDEREN.
669
halset og temmelig fladhovedet med korte, afrundede Øren og fin, tæt, kort, glat og vand-
skydende Pels. Dens Længde er højst i1/4 Mt., hvoraf Halen maaler c. 40 45 Ctm., og
den er mørkebrun, kun lidt lysere paa Undersiden, navnlig fortil paa Halsen. Dens Tæer
er ud til Kløerne forbundne ved en Svømmehud, og Halen er fladtrykt ved Roden men
rundt og spidst tilløbende.
Odderen er et Vanddyr. Den svømmer udmærket, dykker fuldendt og kan blive længe
under Vandet. Ingen Fisk kan undgaa den, den være nok saa rask og udholdende. Sin
Bo har den i en lav Brink ud mod et Fiskevand, helst en større Aa; den bestaar af flere
Gange, af hvilke en udmunder saa dybt under Vandet, at Isen ikke kan spærre den, en
anden ogsaa ud mod Vandet, men over dette og skjult af Plantevækst, Trærødder eller
overhængende Grønsvær; en tredie endelig aabner
sig inde paa Land, et lille Stykke fra Bredden. Saa-
ledes var i alt Fald en Odderbo indrettet, som vi
undersøgte, og vi kan ikke tro an-
det, end at Odderen selv havde
gravet den, skønt det siges, at den
helst benytter en forladt Ræve-eller
Grævlingebo, naar den kan finde
en saadan nær
Vandet. Centrum
iBoen er en Hule,
udpolstret med
Hø o 1. Hver Od-
der har flere Hu-
ler, af hvilke dog
kun en er indret-
tet til blivende Brug, medens
de andre er simplere og kun
bestemte tilTilflugtssteder.naar
den af en eller anden Grund er
Fig. 407. Odder.
afskaaren fra at søge hjem til
Hovedboen.
Odderen føder ikke i denne, men enten inde under en Brink, paa en tøi Plet i en tæt
Rørholm eller under en tæt Busk. Ungernes Antal er 3 eller 4, og de kommer blinde og
hjælpeløse til Verden i Maj. Gennem lang lid er de ude af Stand til at følge Modeten,
navnlig fordi deres Uldpels ikke kan holde Vandet ude, og de bliver derfor i Fødeboen,
hvor Moderen bringer dem Føde, efterhaanden som de trænger til noget mere substan-
tielt end hendes Mælk. Naar de er store nok, fører Moderen dem ud i Vandet og taget
dem med sig paa sine Fisketure, paa det at de kan lære hende Kunsten af. Familien holdet
længe sammen, og det er ikke sjældent at træfle en Hunodder fulgt af 3 4 store, meie
end halvvoksne Unger.
Naar vi siger, at dette ikke er sjældent, maa det ikke tages bogstaveligt, thi det ei
overhovedet sjældent at faa Oddere at se, eftersom de fører en natlig Levevis og er meget
sky. Af og til skræmmer man dem dog op ogsaa ved Dagens Lys. De føiei hos os en