Vor Klodes Dyr 1
Forfatter: W. DREYER, J.O. BØVING-PETERSEN
År: 1903
Forlag: DET NORDISKE FORLAG ERNST BOJESEN
Sted: KØBENHAVN
Sider: 720
UDK: 5919
FØRSTE BIND
INDLEDNING
DE ARKTISKE DYR
DE PALÆARKTISKE DYR
Søgning i bogen
Den bedste måde at søge i bogen er ved at downloade PDF'en og søge i den.
Derved får du fremhævet ordene visuelt direkte på billedet af siden.
Digitaliseret bog
Bogens tekst er maskinlæst, så der kan være en del fejl og mangler.
670 DE PALÆARKTISKE DYR.
temmelig omflakkende Tilværelse uden for Yngletiden, til Dels vel fordi vore ferske Vande
er saa lidet fiskerige. Og Odderne er saa rovgridske, at de ikke nøjes med at dræbe, hvad
de behøver til Føde, men de myrder alt, hvad de kan faa fat paa, og æder ofte kun de
lækreste Dele af Byttet. Paa den Maade kan de snart tømme selv fiskerige, mindre Vande.
Ogsaa Frøer tager de til Takke med, og Krebs synes ligefrem at være Lækkerbidskener
for dem, at dømme efter den Mængde, de tager, selv hvor der er Fisk nok. Sjældnere for-
griber de sig paa Ænder og andre Vandfugle. Ogsaa ved Saltvand kan Odderen finde paa
at sætte Bo, og om Vinteren, naar de ferske Vande er tilfrosne, tager den ofte sin Tilflugt
til Kysterne. Sit Bytte fortærer den paa Land, hvor den ofte har bestemte Maaltidspladser,
der er kendelige ved en Mængde Fiskelevninger og Krebseskaller. Om Vinteren er dens
Spor lette at kende i Sneen, og man kan da stundom faa Syn for Sagn for, hvor langt
denne Fiskerøver strejfer om.
Da Odderen er farlig for Fiskebestanden, og da dens Skind er et kostbart Pelsværk,
brugeligt til alle Aarstider, efterstræbes den ivrigt. Men snu som den er, klarer den sig
dog ret godt. Den lader sig let tæmme og kan endog afrettes til at fiske for sin Herre og
bringe ham Fiskene i Land.
Et Rovdyr, som egentlig kun har det med Vandet at gøre, at det lever i dets Nærhed,
i de Rørskove, som følger mange Floders Løb, er den til Vi ver riderne hørende Ich-
neumon eller Ph arao rotte (Herpestes Ichneumon), et langstrakt, spidssnudet, lavbenet og
langhalet Dyr, lidt mindre end en Odder. Den har hjemme i Nordafrika og Vestasien og
er f. Eks. almindelig i Ægypten. Den gaar vistnok aldrig frivilligt i Vandet, men jager Fugle,
mindre Pattedyr og Slanger paa Landjorden. Naar den holder sig til Flodernes Nærhed,
er det kun, fordi der her i skovfattige Lande er bedst Skjul og rigest Jagt. Den er slem
efter det tamme Fjerkræ og derfor grundigt forhadt i vore Dages Ægypten, medens den
som bekendt var et helligt Dyr der i Oldtiden. Den gjaldt nemlig foruden for stor Slange-
dræber ogsaa for Fjende af Krokodillerne, hvad den vel ogsaa har været, for saa vidt som
den sagtens efterstræbte deres Yngel og navnlig deres Æg. Derimod er de Krøniker, der
fortælles om, at den løb ind i sovende Krokodillers Gab og aad sig ud gennem deres
Tarme og Bug, naturligvis kun Krøniker.
HAVKYSTERNES DYR.
Havet er rigt. Fra det lave Vand langs dets sandede Bredder, fra Klippekysternes
musling- og sneglebesatte Skær til ud paa de store Dyb vrimler det af Liv, myldrer det
med Dyr. Og som de Smuler, der falder fra Rigmands Bord, kan mætte mange nøjsomme
Munde, saaledes kan ogsaa det, Havet af sin Rigdom skyller i Land, danne Grundlaget
for mangfoldige højere og lavere Dyrs Ernæring — det og Kystvandenes levende Orga-
nismer. Havets Dyreverden bliver skildret andetsteds i dette Værk, her er det kun Hen-
sigten at give et Billede af det Liv, der rører sig paa de palæarktiske Kyster og af nogle,
for disse karakteristiske Dyr.
Af de arktiske Pattedyr og Fugle genfinder vi mange ogsaa længere mod Syd. Saaledes
bebor bande den ringede og den spættede Sæl vore Farvande, men ved Siden af dem
forekommer Graasælen (Halichoerus grypus'), hvis vigtigste Artsmærke er de keglefor-
mede Kindtænder. Hannen bliver indtil 22/3, Hunnen kun 2 Mt. lang, og den førstes