Vor Klodes Dyr 1
Forfatter: W. DREYER, J.O. BØVING-PETERSEN
År: 1903
Forlag: DET NORDISKE FORLAG ERNST BOJESEN
Sted: KØBENHAVN
Sider: 720
UDK: 5919
FØRSTE BIND
INDLEDNING
DE ARKTISKE DYR
DE PALÆARKTISKE DYR
Søgning i bogen
Den bedste måde at søge i bogen er ved at downloade PDF'en og søge i den.
Derved får du fremhævet ordene visuelt direkte på billedet af siden.
Digitaliseret bog
Bogens tekst er maskinlæst, så der kan være en del fejl og mangler.
671
GRINDEHVALEN.
Vægt stiger til 240 Kilo. Skønt den ogsaa træffes i arktiske Have, f. Eks. ved Novaja-
Semlja, er dens rette Hjem dog sydligere Egne paa begge Sider af Atlanterhavet. Den
yngler paa Norges og Storbritanniens Kyster ned til Kanalen, paa Øer i Kattegattet og 1
Østersøen, navnlig i den botniske Bugt. I ældre Tid har Graasælen været almindeligere i
Kattegattet end nu, thi endnu i Begyndelsen af det 19de Aarhundrede havde den en be-
tydelig Yngleplads paa Anholt, hvor der aarlig blev dræbt 40-50 Unger, og de store Affalds-
dynger fra Stenalderen paa Hesseløen indeholder næsten udelukkende Knogler af den, skønt
den nu kun yngler der faatalligt sammen med talrige spættede Sæler. Hvad der vides om.
den og dens Liv er ikke synderlig forskelligt fra, hvad vi hai bei ettet om disse sidste.
Skønt det med Rette kan siges, at Hvalerne intet har med Kysterne at gøre, vil vi
dog her omtale nogle af de palæarktiske Former, der ikke er bleven skildrede ovenfoi,
for derved at fuldstændiggøre Billedet navnlig af vor egen Pattedyrfauna. Den almindeligste
Hval i vore Farvande er Marsvinet, n. Nisen eller Isen (Phocæna communis), dei ei
temmelig tæt bygget, ret tyk, butsnudet og 1 til 2 Mt. lang. Dets Tænder ei sammen-
trykte, dets Ryg glinsende sort og Bugen hvid.
Marsvinet forekommer, om end sjældnere, i de arktiske Have, fra Hvidehavet til Syd-
grønland, men dets egentlige Hjem er dog det nordlige Atlanterhav baade paa Amerika-
og paa Europasiden. Det træffes saavel i Middel- som i Sortehavet men er almindeligere
i Østersøen, Bælterne og Kattegattet, og det gaar ofte langt op ad større Floder. Pra Østei-
søen trækker det om Efteraaret flokkevis gennem Bælterne ud i Kattegat, og indtil foi en
halv Snes Aar siden blev der hvert Aar fanget et stort Antal i Lille Bælt af det ældgamle,
nu ophævede Marsvinsjægerlav i Middelfart »Svinene« blev, naar Vind og Strøm var
gunstige, dreven Nord paa gennem Bæltet ind i Gamborgfjord, hvor de blev indestængede
med Garn og stukne ihjel i en Vig ved Svinø. Mangt et Aar blev her dræbt 3000 Marsvin
og flere til.
Det er morsomt at iagttage en Flok af disse Dyr. De svømmer, iiaai de er ufoistynede,
langsomt af Sted og kommer ofte op for at aande; naar de atter dykker under, forsvindet
den sorte krummede Ryg med den høje Finne, ret som slog de en Kolbøtte, noget, dei
har skaffet dem Navnet Tumlere. Ofte springer de op over Vandet, saa den hvide Bug
lyser i Solen, og det er ikke sjældent at de, lidet sky som de er, tumler sig længe omkring
Fiskernes Baade.
Ogsaa Grindehvalen (Globiocephalus melas) er en ikke helt sjælden Gæst 1 vore
Farvande, men langt regelmæssigere og talrigere forekommer den dog i det nordlige
Atlanterhav baade mod Vest og mod Øst.'Fra gammel Tid af er Færøerne berømte for
deres Grindefangst, der giver et stort og for Beboerne betydningsfuldt Udbytte. Flokkene
drives ind i visse Indvige, hvor de stænges inde med store Garn, og hvor Dyiene diæ-
bes. Fangsten foregaar for det meste ud paa Eftersommeren, og den største Grind, der
vidstes tagen paa Færøerne var paa 1100 Stykker, indtil der 1899 blev fanget en betyde-
lig større Flok. Det gennemsnitlige aarlige Udbytte anshas til 50,000 Kr. Giindehvalen
bliver indtil 7 Mt. lang men er i Reglen adskilligt mindre; dens Legeme ei slankt og tyk-
kest fortil, Hovedet er hvælvet og udbuet oven over det korte, fremstaaende Snudepaiti,
men denne Form fremkommer ved en stor Fedtmasse, der udfylder Vinkelen mellem 1 an-
den og de lange Kæber. Lufferne er lange, smalle og tilspidsede og Rygfinnen høj, Ryg
og Sider er skinnende sorte, Bugens Midte fra Hage til Gat hvid.