Vor Klodes Dyr 1
Forfatter: W. DREYER, J.O. BØVING-PETERSEN
År: 1903
Forlag: DET NORDISKE FORLAG ERNST BOJESEN
Sted: KØBENHAVN
Sider: 720
UDK: 5919
FØRSTE BIND
INDLEDNING
DE ARKTISKE DYR
DE PALÆARKTISKE DYR
Søgning i bogen
Den bedste måde at søge i bogen er ved at downloade PDF'en og søge i den.
Derved får du fremhævet ordene visuelt direkte på billedet af siden.
Digitaliseret bog
Bogens tekst er maskinlæst, så der kan være en del fejl og mangler.
RYLERNE.
675
Noget større end Præstekraven er den rødbrunt-, sort- og hvidbrogede Stenvender,
n. Stenvælter (Strepsilas interpres), som yngler paa næsten den ganske Jords Kyster. I Skan-
dinavien er den almindelig, og hos os ruger den navnlig paa Smaaøer og Holme. En kendt
Fugl for alle, der har færdedes noget ved Kysterne, er Strandskaden, n. Kjelden (Hama-
topus ostralegus), der bærer sit Navn med Rette, thi der er virkelig noget ved den og dens
Maade at være paa, som minder en Del om Skaden, med hvilken den ogsaa omtrent er
paa Størrelse. Den er sort- og hvidbroget og let kendelig ved Næbbets og Benenes skin-
nende røde Farver. Stenede Strandbredder foretrækker den for sandede, og da den er meget
paapassende over for Farer, tjener dens højlydte Skrig ofte til Advarsel for andre Strand-
fugle. Dens Flugt er hurtig, og der er noget rastløst over den, idet den sjældent opholder
sig ret længe paa et Sted, men flyver livligt fra Sten til Sten.
Strandskaden bebor største Delen af de palæarktiske Kyststrækninger og er almindelig
i Norden, hvortil den kommer tidligt paa Foraaret, og hvorfra den rejser sent paa Efter-
aaret. Den som alle disse her omtalte Vadere lever væsentligst af mindre Krebsdyr, Orme,
Insekter, Fiskerogn og Yngel, men den tager dog ogsaa mange mindre Muslinger og
Snegle. Med sit stærke Næb danner den imellem Strandbreddens Sten eller i Grus en
Fordybning til sine 4 store, gulgraa, sortplettede Æg.
De hidtil nævnte Arter af Vadere hører til de kortnæbbede, men ogsaa de langnæbbede
har talrige Repræsentanter blandt Strandfuglene, først og fremmest Rylerne, smaa, liv-
lige, hurtigt løbende og godt flyvende Fugle med tyndt, lige eller-lidt buet Næb og middel-
lange, spinkle Ben. De fleste af dem yngler højt mod Nord og besøger os kun paa Træk-
ket, som den oftere omtalte islandske Ryle, n. store Strandvibe (Tringa canutus), den
største, og Dværgrylen, n. liden Strandvibe ( Tr. minuta), den mindste af dem alle. Den
sidste er kun af en Spurvs Størrelse og er truffen ynglende i det nordligste Norge, Rus-
land og Sibirien. Den sortegraa Ryle, n. Fjærepisten (Tr. striata) — se Pig. 105 —,
er paa Størrelse med en Sangdrossel, gulbrun-, sort- og hvidbroget og nærmest en arktisk
Art, skønt den yngler hist og her paa de skandinaviske Højfjælde. Paa Størrelse med en
Lærke er den krumnæbbede Ryle, 11. den spovenæbbede Strandvibe (Tr. subarqvata),
med let krummet Næb og kendelig i sin Sommerdragt ved den rødbrune Underside, der
om Vinteren skifter om til hvidt. Dens Ynglesteder er endnu ukendte, men antages at
maatte findes langs Ruslands og Sibiriens Ishavskyster. I Træktiden om Efteraaret er den
temmelig almindelig ved vore ligesom ved de skandinaviske Kyster. Paa samme Størrelse
er Temmincks Ryle, n. Temmincks Strandvibe (Tr. Temminckii), der er kortnæbbet,
mørk paa Rygsiden, hvid paa Undersiden med grønsorte Ben og Næb. Den yngler i det
nordligste Europa, bl. a. i Lapland og paa de norske Højfjælde, ved Søer og i Moser. For-
og Efteraar træffes den, men ikke almindeligt, ved vore Kyster.
Den eneste hos os ynglende Ryle er den almindelige Ryle, 11. den foranderlige
Strandvibe (Tr. cinclus), der er paa Størrelse med de to sidstnævnte. Dens Næb er tem-
melig langt, sort ligesom Benene; Ryggen er graabrun- og sortbroget, Undersiden hvid,
om Sommeren med et stort, sort Skjold paa Brystet. Denne circumpolare Art er i hele
vort Norden den almindeligste af alle Ryler, og dens 3—4 olivengrønne, mørkplettede Æg
findes ofte i Græsset ved vore Strandbredder uden synderligt Underlag. Uden for Yngle-
tiden fylker den sig som andre Ryler til store Flokke, der trækker om ved lave Strand-
bredder for at søge Føde, ofte sammen med nærstaaende Arter eller anførte af en noget
83*