Vor Klodes Dyr 1
Forfatter: W. DREYER, J.O. BØVING-PETERSEN
År: 1903
Forlag: DET NORDISKE FORLAG ERNST BOJESEN
Sted: KØBENHAVN
Sider: 720
UDK: 5919
FØRSTE BIND
INDLEDNING
DE ARKTISKE DYR
DE PALÆARKTISKE DYR
Søgning i bogen
Den bedste måde at søge i bogen er ved at downloade PDF'en og søge i den.
Derved får du fremhævet ordene visuelt direkte på billedet af siden.
Digitaliseret bog
Bogens tekst er maskinlæst, så der kan være en del fejl og mangler.
684
DE PALÆARKTISKE DYR.
staaeligt. Hunnen lægger 8 til 16 gulhvide Æg, som hun siges at ruge alene. Hannen
holder hende dog med Selskab Rugetiden igennem eller besøger hende i hvert Fald ofte,
thi man ser ham ikke sjældent sidde uden for Hulen, i hvilken hun ruger, og undertiden
kommer hun et Trip ud til ham, for ved hans Side at skue ud i den sollyse Verden. Saa-
snart Ungerne er udrugede eller faa Dage derefter, spadserer Hunnen af Sted med dem
til Stranden. Har hun ruget langt fra denne, hvad ikke sjældent er Tilfældet, fører hun
dem til den nærmeste Bæk eller Aa, ad hvilken hun saa lodser dem ad Kysten til. Hannen
synes ikke at følge med paa denne Vandring, thi Ællingerne er næppe nogen Sinde led-
sagede af mere end een gammel And; men saa snart Familien er naaet til sit foreløbige
Maal, slutter han sig til den, og nu svøm-
mer begge Forældrene om strandlangs paa
det lave Vand og tager sig kærligt af deres
sort- og hvidbrogede Kuld.
I Slutningen af August eller Begyn-
delsen af September trækker Gravænderne
mod Syd, ned til Afrika. Lader man deres
Æg udruge af Tamænder, eller indfanger
man Ællingerne som ganske smaa, kan
ogsaa disse vilde og sky Fugle vænnes til
at færdes mellem det tamme Fjerkræ. Men
i Træktiden flyver de bort, og er Vingerne
stækkede paa dem, sætter de til Fods eller
ad en Aa Kursen rakt efter Stranden og
slutter sig der til en Flok Frænder. At gøre
dem til virkelige Husdyr, lykkes vistnok
aldrig. Hos os er Gravanden ikke synder-
lig forfulgt, thi dens Kød er trannet, og
selv Æggene har mere af samme Smag,
end behageligt er.
En Slægtning af den, den smukke
Rustand (T. rutild), der hører hjemme
Fig. 412. Sule paa Reden.
og Danmark, særlig i Aarene 1892 og 93, da
fundet Sted.
mod Sydøst i Europa, Asien og Afrika, er
nogle Gange skudt baade i Norge, Sverrig
en større Indvandring af dem synes at have
Undertiden sker det, at der paa en Mark midt inde i Landet ses en langnæbbet, gaase-
stor, hvid Fugl med sorte Vingespidser sidde ør og forvirret, saa hver en Smule Hjore-
dreng kan gaa til og tage den, uden at den prøver paa at sætte sig til Modværge eller
flyve op. Tossefuglen har Bønderne døbt den og dømt den at være mere end dum; men
de tager fejl, den er ikke dum, saa lidt som en gammel, helbefaren Matros er det, fordi
han ikke altid kan klare sig blandt Landkrabberne. Fuglen er Sulen, n. ogsaa Havsulen
(Sula bassand), en Havfugl i Ordets egentligste Forstand og derfor ukendt med Landet
og dets Skikke. Aldrig har den sat Fod paa Fæste andetsteds end paa den lille Klippeø,
hvor den er født, og hvor den har fostret sine Unger, der og saa maaske paa et eller andet