Vor Klodes Dyr 1
Forfatter: W. DREYER, J.O. BØVING-PETERSEN
År: 1903
Forlag: DET NORDISKE FORLAG ERNST BOJESEN
Sted: KØBENHAVN
Sider: 720
UDK: 5919
FØRSTE BIND
INDLEDNING
DE ARKTISKE DYR
DE PALÆARKTISKE DYR
Søgning i bogen
Den bedste måde at søge i bogen er ved at downloade PDF'en og søge i den.
Derved får du fremhævet ordene visuelt direkte på billedet af siden.
Digitaliseret bog
Bogens tekst er maskinlæst, så der kan være en del fejl og mangler.
694
DE PALÆARKTISKE DYR.
og, hvad der er ærgerligst for os Mennesker, de muntret sig i ledige Timer med at gnave
paa alt muligt, selv om det ikke kan give dem noget som helst Udbytte for Gane eller Mave.
Dette og deres for mange saa modbydelige Lugt gør dem fremfor noget andet forhadte,
men det synes, at de er værst til at gnave, naar de lider af Tørst, saaledes at man, hvor
der er mange Mus, altid bør sørge for, at de har rigelig Adgang til Vand. Hvor besvær-
lige de ogsaa kan være, er det dog morsomt om Aftenen at følge deres Færd paa ens Skrive-
bord f. Eks. Sidder man fuldstændig rolig, tager de ingen Notice af en, ud over det, at de
engang imellem sender en et lille næsvist, ligesom spørgende Blik. De gnaver af Stearin-
lyset, kigger ned i Blækhuset, nyder de Smaakrummer, man har lagt frem til dem, volti-
gerer om paa Nipsgenstandene, leger Skjul mellem Bøgerne o. s. v., alt med den største
Frækhed. Men gør man en pludselig Bevægelse, tager Pokker ved hele Skaren, og man-
gen Gang sætter en af
man skulde tro,
den maatte slaa
sig fordærvet.
Musenes For-
meringsevne er
meget stor. De
bliver forplant-
ningsdygtige i en
meget ung Alder
og sætter fra 4 til
9 Unger i Verden
med 2 til 3 Maa-
neders Mellem-
rum i de 4—5 Aar,
de lever. En lun
Krog, i hvilken
Moderen har lavet
dem med et fortvivlet Spring fra Bordet lige ned paa Gulvet, saa
Fig. 415. Den sorte Rotte.
Rede af bløde Stoffer: Uld, Bomuld, Hør, Haar, Fjer o. I., er de spædes tørste Hjem. Her
ligger de, nøgne, blinde, lyserøde og næsten gennemskinnelige, til de efter 13 Dages For-
løb aabner Øjnene og efterhaanden bliver haarklædte. Moderen passer dem kærligt og om-
hyggeligt, men da næste Kuld melder sig snart, maa de hurtigst muligt staa paa egne Ben
og sørge for sig selv.
At Musik øver en vis Tiltrækning paa Mus, er en bekendt Sag, og man kan ofte ved
Hjælp af den lokke dem frem ved fuldt Dagslys. Men de saakaldte »syngende Mus«’s
Kvidren beror dog ikke paa en individuelt højere udviklet musikalsk Sans, men kun paa
en Lidelse i Luftvejene, der giver deres Piben en særlig Karakter. Albinoer, hvidfødte
Mus, er ikke sjældne, og man har af dem tiltrukket en Race, der holdes tam og i Bur.
De kan være til megen Fornøjelse for hvem, der holder af Dyr og ikke har Antipati mod
alt, hvad der hedder Mus.
Plagsommere og skadeligere end Husmusene er den sorte (M. rattus) og den brune
Rotte (M. dec umanus). Den første, den sorte Rotte, er betydelig mindre.end den brune,
35 mod 42 Ctm. den lange Hale iberegnet; den har 250 å 270 Haleringe og er mørk brun-