Vor Klodes Dyr 1
Forfatter: W. DREYER, J.O. BØVING-PETERSEN
År: 1903
Forlag: DET NORDISKE FORLAG ERNST BOJESEN
Sted: KØBENHAVN
Sider: 720
UDK: 5919
FØRSTE BIND
INDLEDNING
DE ARKTISKE DYR
DE PALÆARKTISKE DYR
Søgning i bogen
Den bedste måde at søge i bogen er ved at downloade PDF'en og søge i den.
Derved får du fremhævet ordene visuelt direkte på billedet af siden.
Digitaliseret bog
Bogens tekst er maskinlæst, så der kan være en del fejl og mangler.
ROTTERNE.
695
sort med kun lidet lysere Bugside. Den omtales ikke af Oldtidens Forfattere og synes først
i det 13de Aarhuudrede at have vist sig i Tyskland, hvortil den er indvandret Øst fra. I
Sydasien og Nordafrika er den meget almindelig. Flere Aarhundreder igennem herskede
den uden Konkurrent i hele Europa, men i det 18de Aarhundrede indvandrede den brune
Rotte til Lands og per Skib. Omtrent et Aarhundrede varede Kampen mellem de to Ar-
ter, men nu er den næsten overalt i vor Verdensdel endt med den brunes Sejr. Den sorte
er udryddet eller fortrængt og hører f. Eks. hos os og i vore Dage til de sjældneste Patte-
dyr. Længst holdt den sig paa tørre Steder langt fra Vand, da dens Medbejler ikke ynder
at fjerne sig for meget fra dette Element, i hvilket den gerne svømmer og boltrer sig. Den
brune Rotte er større, graadigere og skadeligere end den sorte og kendes bedst paa den
betydeligt lysere, fra Oversiden skarpt afgrænsede Underside, paa den forholdsvis kortere
Hale, der ikke naar Kroppens Længde, og paa Haleringenes Antal, der kun er omkring 210.
Faa Dyr er i samme Grad som Rotterne i Stand til at lempe sig efter alle Livskaar.
Varme og kolde Lande, høje Bjærge og sumpede Moseegne, træløse Stepper og tætte
Skove huser dem og passer dem, blot de er beboede af Mennesker. I Paris’s Katakomber,
Storstædernes Kloaker, Skibenes Lastrum, i Bolværker og Stensætninger ved fersk og salt
Vand, i Landboernes Svinehuse — hvert Sted, hvor der blot er den fornødne Adgang til
at stille Sult og Tørst, føler de sig hjemme. For nylig har de endog sat sig fast i ameri-
kanske Kølerum, hvor Temperaturen Aaret om holdes nede paa-4-2°; i Begyndelsen
døde mange, men de overlevende formerede sig og uddannede sig hurtigt til en særlig
Race med en ualmindelig tyk og varm Pels.
De er altædende, men skal dog nok vide at udvælge det bedste, hvor de kan vrage.
De graver og underminerer Jordbunden i stor Udstrækning, undergraver Mure, arbejder
sig gennem Trægulve, gnaver Skibene lække, gennemroder Dæmninger, ødelægger Bol-
værker o. s. v., kort sagt de er højst besværlige og skadelige. Mange Steder forekommer
de i utrolig Masse, saaledes i Paris, hvor de et Sted Nat efter Nat aad gennemsnitlig 35
Hestekadavere, saa kun de nøgne Knogler blev tilbage. Ogsaa levende Væsener forgriber
de sig paa: Kyllinger og Ællinger ihjelbider og fortærer de, i Fedesvin gnaver de Huller,
ja Børn og syge er ikke sikre for dem, hvor de forekommer i stort Antal. Endog voksne
Mennesker har de angrebet og overvældet, og for den bekendte Dyrehandler Hagenbeck i
Hamborg ødelagde de engang 3 unge Elefanter, i hvis Fødder de aad store Huller.
Deres Formering er under gunstige Omstændigheder rivende; de faar 5—10 nøgne,
blinde Unger flere Gange aarligt, bliver tidlig forplantningsdygtige og lever forholdsvis
længe. Indbyrdes er de ufredelige; der er et evigt Slagsmaal og Spektakel imellem dem,
og de æder hinanden, naar der er Mangel paa Føde. Fanges flere levende i en Fælde, er
det almindeligt at finde nogle af dem dræbte og helt eller halvt opædte, noget, der for
Resten ogsaa gælder Husmusene. Paa den anden Side fortælles der dog ogsaa Træk, som
tyder paa, at blidere Følelser ikke er dem helt fremmede. Det siges saaledes, at man har
set en Rotte lede en anden, der viste sig at være blind, om Bord i et Skib, som de var i
Færd med at besætte, ved Hjælp af et Halmstraa, som begge holdt i Munden. Og de saa-
kaldte »Rottekonger« maa ernæres af medlidende Slægtninge eller Venner.
Disse forunderlige Fremtoninger bestaar af et større eller mindre Antal Rotter, hvis
Haler er fast sammenklæbede, og hvis Legemer er straaleformet ordnede om Haleknuden
som Midtpunkt. Hvorledes og under hvilke Betingelser en saadan Koloni danner sig, ved