Vor Klodes Dyr 1
Forfatter: W. DREYER, J.O. BØVING-PETERSEN
År: 1903
Forlag: DET NORDISKE FORLAG ERNST BOJESEN
Sted: KØBENHAVN
Sider: 720
UDK: 5919
FØRSTE BIND
INDLEDNING
DE ARKTISKE DYR
DE PALÆARKTISKE DYR
Søgning i bogen
Den bedste måde at søge i bogen er ved at downloade PDF'en og søge i den.
Derved får du fremhævet ordene visuelt direkte på billedet af siden.
Digitaliseret bog
Bogens tekst er maskinlæst, så der kan være en del fejl og mangler.
74
VOR KLODES DYR.
til begge Sider Oceandybder paa indtil en halv Mil og derover. De to brede Landtangers
Sænkning er sandsynligvis sket ganske langsomt og saa umærkeligt, at en Forandring
kun vilde kunne spores efter en lang Aarrække. Det er da let forstaaeligt, hvorledes et
Fugletræk, der hidtil var foregaaet over sammenhængende Landstrækninger, blev ved at
holde sig, først over Laguner og Sumpe, dernæst over snævre Stræder og sluttelig over
betydelige Havstrækninger, uden at en eneste Generation af Fugle har kunnet mærke
nogen som helst Forandring. Der er dog ingen Tvivl om, at denne Sørejse nutildags er
yderst farlig for mange Fugle. Indtræffer der ugunstigt Vejrlig, drukner utallige af de
Vagtler, der i uhyre Flokke sætter over Middelhavet. Nogle bliver altid tilbage i Syd-
europa og overvintret der, ja enkelte forbliver endogsaa i Storbritannien (der ligeledes
tidligere var landforbundet med Europas Fastland). Der er da ingen Tvivl om, at hvis
Middelhavet blev endnu bredere, vilde Vagtlernes og adskillige andre Fugles Træk fra
Europa til Nordafrika høre op, og nogle vilde blive fast knyttede til Afrika, andre til
Europa.
Krybdyrene har — bortset fra Havskildpadder og Havslanger — ikke bedre Be-
tingelser end Pattedyrene for at passere Oceaner og Havindskæringer; men i øvrigt er
der inden for de enkelte Grupper megen Forskelligartethed, dels i Henseende til deres
Udbredelsesmidler, dels ogsaa med Hensyn til deres Evne til at modstaa ugunstige Livs-
betingelser. Slangerne er i høj Grad stedbundne af Klimaet; i de tempererede og kolde
Klimabælter bliver de mindre hyppige, og ud over 62 0 nordlig Bredde findes de ikke
mere; meget høje Bjærgtoppe bebor de slet ikke, og paa Alpekæderne træffes de kun
indtil 2000 Meters Højde. Nogle er efter hele deres Organisation og Livsbetingelser
bundne til Ørkenerne, andre til Sump- og Marskegne, atter andre til de skovbevoksede
Sletter. Floder svømmer de let over, men Have har de aabenbart kun faa Midler til at
passere, thi man finder dem sjældent paa Oceanøerne. Øglerne er ligeledes hovedsagelig
tropiske, men de gaar noget længere mod Nord end Slangerne og træffes ogsaa paa større
Bjærghøjder. Paa Alperne forekommer de indtil over 3000 Meters Højde. Saavel Drivis
som Drivtømmer kan de benytte til Udvandring, og man finder dem paa mange Øer,
der hverken bebos af Slanger eller af Pattedyr.
Padderne er mindre modtagelige over for Kulde end Krybdyrene og kan derfor gaa
længere mod Nord; endogsaa hinsides Polarkredsen lever der Frøer (n. Froske). Ogsaa det
amfibialske Liv giver dem større Udbredelsesevne — dog kun i de ferske Vande; Salt-
vandet er lige dræbende for dem og for deres Æg, og derfor finder man dem da kun
yderst sjælden paa Oceanøerne. Ligeledes indvirker de tørre Ørkenstrækninger ødelæg-
gende paa deres Hud, og for dem er Ørken- og Havbælter derfor absolute Barrierer.
Af de Fisk, der lever i de ferske Vande, træffer man som bekendt ofte de samme
Arter i forskellige Flodsystemer, og de maa altsaa have Midler til at udbrede sig fra et
Vandnet til et andet. Heftige Storme og Hvirvelvinde skal efter Øjenvidners Beretninger
kunne slynge Vandmasser med Smaafisk og Fiskeyngel over ret betydelige Strækninger;
i vulkanske Lande kan underjordiske Vandløbs Fisk ved pludselige Udbrud kastes højt
til Vejrs, saaledes som Alexander von Humboldt har fortalt fra Sydamerika. Vade- og
Svømmefugle kan transportere Fiskeæg fra et Vand til et andet, idet de slugte Æg under-
tiden kan taale at passere igennem hele deres Tarmkanal uden at tage Skade. Desuden
er mange Ferskvandsfisk i Stand til i større eller mindre Grad at vandre over Land, og