Dampmaskinens Historie
Forfatter: Karl Schmidt
År: 1874
Forlag: Hempelske Bohandels Forlag
Sted: Odense
Sider: 347
UDK: 621.1 Gl.
DOI: 10.48563/dtu-0000269
Emne: Trykt i Fyens Stiftsbogtrykkeri hos J. C. Dreyer
Søgning i bogen
Den bedste måde at søge i bogen er ved at downloade PDF'en og søge i den.
Derved får du fremhævet ordene visuelt direkte på billedet af siden.
Digitaliseret bog
Bogens tekst er maskinlæst, så der kan være en del fejl og mangler.
Lokomotivet og Jernbanerne.
289
har Nød med at holde sig fast, og kommer
man atter ud i det frie, saa gaber en stejl Af-
grund, 3—4000 Fod dyb, en imøde. I næste
øjeblik gjor Banen en brat Svingning til ven-
stre, saa brat, at Lokomotivføreren og hans
Medhjælper maa klamre sig fast for ikke at
blive slyngede ud, og strax clerpaa svinger man
lige saa pludselig til højre og saa fremdeles,
medens Farten snart mindskes, snart forøges,
alt eftersom Faldet er større eller mindre. Et
almindeligt Lokomotiv, der tilbagelægger 12|
Mil i Timen med et Iltog efter sig, er ikke
særdeles stedt i sine Bevægelser, men Rystelsen
er dog for intet at regne imod Lokomotivets
Slingring paa Felljernbanen, naar det gaar
ned ad Bakke. Man vil naturligvis tænke, at
dette gjør Rejsen i høj Grad ubehagelig; men
deri tager man dog fejl, thi Toget selv er stødt
nok, og i Passagervognene mærker man meget
lidt til Bevægelsen. De ere indrettede paa
amerikansk med Døre i begge Ender og Sæder
langs Siderne som i en Omnibus.
Et Par Minuter efter, at Toget har sat sig
i Bevægelse ned mod Susa, bliver der lukket
af for Dampen, og Bremserne skrues paa, dog
kun løst. Toget kan da godt løbe hele Vejen
ned alene ved sin egen Vægt; men i Praxis er
det vanskeligt at. ramme den rette Grad af
Langsomhed, saa man maa snart skrue Brem-
serne fra, snart til. Naar et almindeligt Tog,
det vil sige to eller tre Passaservogne og en
Godsvogn, Løber ned med den stærkeste Fart,
Reglementet tillader, kunne Bremserne stoppe
det, inden det kan gjennemlobe endnu hundrede
Alen. De Dele af Lokomotivbremserne, der
komme i umiddelbar Berøring med Skinnen,
fornyes for en Sikkerheds Skyld hver Dag, og
det er da ogsaa saa omtrent nødvendigt, thi
en Tur fra Lans-le-Bourg til Susa er tilstræk-
kelig til at der slides en Tomme dyb Fure
paa den indvendige Side af Apparatet.
Der hører baade Mod og Dygtighed til at
være Lokomotivfører paa, Fellbanen. De ere
allesammen Englændere; en af dem udtalte sig
for mig om Banen i følgende Udtryk. „Ja,
min Herre, man sagde os rigtignok, at Linien
var meget stejl, men man fortalte os ikke, at
Lokomotivet kunde komme paa en Kurve, me-
dens Tenderen var paa en anden og Toget paa
en tredie. De sige nok her, at Stigningerne
ere 1 paa 12, men jeg tror, at de i det mindste
ere 1 paa 10, og der var saamæn ingen, som
sagde os, hvordan vi skulde bære os ad for at
komme ned igjennem alle disse Bugter. Det
er værre end paa Great-India-Peninsula-Banen,
thi der kunde man dog hoppe af; men i disse
lukkede Gange er der ikke engang saa megen
Plads, at man kan springe ud.“ •—
Det er da altsaa en Kjendsgjerning, at
SpøTgsmaalet om Centralsystemet, takket være
Feils Lokomotiv, har faaet en tilfredsstillende
Løsning, ialfald saa vidt det ikke gjælder Stig-
ninger ud over en vis Grændse. Hvori bestaa
da saa Fremskridtene? De bestaa for det første
deri, at man kan komme fremad uden at be-
hove de særdeles kostbare Udskjæringer og
Opfyldninger, der ellers ere nødvendige; for
det andet deri, at man paa vanskelige Steder
kan reducere Banens Længde, idet man ikke
behøver de store Omveje for at formindske
Stigningerne, og endelig i den Sikkerhed, de
yde paa Grund af Midtskinnen. Denne Skinne
tjener jo nemlig ikke blot til at forøge Ved-
hængningen, den giver tillige Midler til en
særdeles kraftig Bremsning, og saa forhindrer
den endelig Toget fra at løbe af Sporet.
Men udover en vis Grændse er selv Cen-
tralsystemet, saaledes som det er sat i Scene
paa Mont Cenis Banen ikke istand til at bringe
et Tog fremad. Løber Stigningen op til T\> og
derover, saa maa der træffes andre Disposi-
tioner, hvis Kjørselen skal lykkes. Nye Ind-
retninger ere da nødvendige, nye Methoder, der
paa en Gang give en meget stor Vedhængning,
for at drive Toget op, og en særdeles kraftig
-T"" ’ ■.. ■1