Naturliv
Forfatter: A.E. Brehm
År: 1892
Forlag: Trykt Hos J. H. Schultz
Sider: 502
UDK: 5 (04)
Industri-Foreningen
Søgning i bogen
Den bedste måde at søge i bogen er ved at downloade PDF'en og søge i den.
Derved får du fremhævet ordene visuelt direkte på billedet af siden.
Digitaliseret bog
Bogens tekst er maskinlæst, så der kan være en del fejl og mangler.
KARAKTERBILLEDER AF ABERNES LIV.
247
gelse, men ter sig derved saa kejtede, at de snarere opfordrer til Med-
lidenhed end til Latter. Disse Skiftinge betragtes og behandles imid-
lertid af deres Moder, maaske netop paa Grund af deres Hjælpeløshed,
med en saadan Ømhed og Kærlighed, at Udtrykket »Abekærlighed«
maa forekomme én aldeles rigtigt. Enhver Abemoder er bestandig op-
tagen af Omsorgen for sin Yndling. Snart slikker hun den, snart
renser hun dens Pels, snart lægger hun den til Brystet, snart løfter
hun den op og holder den foran sig med begge Hænder, som om hun
rigtigt vilde glæde sig ved Synet af den, snart gynger hun den frem
og tilbage, som om hun vilde vugge den i Søvn. Mærker hun, at hun
er Genstand for Opmærksomhed, vender hun sig bort, som om hun
ikke vilde unde andre at se paa hendes Yndling. Naar den er bleven
ældre og mere bevægelig, faar den engang imellem Lov til at forlade
Moderbrystet og lege med andre jævnaldrende, men staar vedblivende
under streng Tugt og bliver straffet med adskillige Knubs og Nap,
saafremt den ikke øjeblikkelig lystrer. Ogsaa til Føden strækker
Moderens Omsorg sig. Hvor gerrig hun end ellers plejer at være: med
sin Unge deler hun hver eneste Bid, men tillader dog ikke, at denne
skader sig selv ved at spise for hurtigt eller for umaadeligt, og
skrider i saa Tilfælde ind som en forstandig Moder. Det kommer dog
sjældent dertil eller til nogen haard Straf, thi Abeungen er saa lydig,
at den kunde tjene mangt et Menneskebarn til Mønster. I høj Grad
rørende er Moderens Optræden, naar Ungen rammes af et eller andet
ondt, og skulde den dø, overgiver hun sig til den højeste Grad af
Fortvivlelse. I Timer og Dage slæber hun det lille Lig med sig
overalt, vægrer sig ved at nyde nogensomhelst Føde, sidder aands-
fraværende og stille paa en og samme Plet og sørger sig ofte bog-
stavelig til Døde. Abeungen derimod er utilgængelig for saadanne
Følelser og er ogsaa mindre forladt end andre Dyr, saafremt den skulde
miste sin Moder. Thi det første det bedste Medlem af Flokken, Hun
eller Han, modtager den straks som Plejebarn og tilfredsstiller saaledes
den for alle Aber karakteristiske Tilbøjelighed til at antage sig de
smaa og hjælpeløse, kæler for den og omfavner den; men kommer dog,
naar det gælder Føden, desværre ofte i Strid med sit bedre Jeg og
lader tidt et Plejebarn, som ikke forstaar at skøtte sig selv, lide Nød,
ja endog sulte ihjel.