Jordkloden Efter Syndfloden
Physisk-geographiske Skildringer for dannede Læsere
Forfatter: Louis Figuier
År: 1869
Forlag: P. G. Philipsens Forlag
Sted: Kjøbenhavn
Sider: 507
UDK: 551.4
Emne: Efter den franske Originals tredie Oplag
Med en Mængde i Texten indtrykte Oplysende Billeder og Prospekter
Søgning i bogen
Den bedste måde at søge i bogen er ved at downloade PDF'en og søge i den.
Derved får du fremhævet ordene visuelt direkte på billedet af siden.
Digitaliseret bog
Bogens tekst er maskinlæst, så der kan være en del fejl og mangler.
126
Jordklodens Bjerge og Sletter.
Deeltagerne i Expeditionen kastedes saaledes alle pludseligt
om og sortes som villielose Gjenstande i en rivende Hast nedad
med Sneen, og de tre Forere, der gik i Spidsen, Pierre Carrier,
Balmat og Augnst Teiraz styrtede herved ned i den dybe, gabende
Revne, vi nylig i det Ovenstaaende have beskrevet. Julien og
Marie Coutet rullede nedad med en endnu stærkere Fart, men
havde netop herved det store Held at blive slyngede helt over Afgrnnden,
saa at de kom til at ligge i en anden men mindre dyb og af
Suee halvt opfyldt Spalte, fra hvilken de nden synderlig Vanske-
lighed snart igjen lode sig hjælpe op. Ved et lykkeligt Tilfælde af
Skjædnen dleve de fem andre Forere, de to Englændere og Doktor
Hamel derimod standsede ved Afgrundens Rand efter i en halvt-
bedovet Tilstand nt være blevne forte et Stykke af mindst 300
Fod nedad Bjergets Side.
Julien Devoissous og Marie Coutet bleve et Meblik liggende
i en aldeles bevidstløs Forfatning. Den forste, der var falden med
Hovedet nedad, var stærkt forstemet og kvæstet ved at støde imod
Gletscherrevnens tvende, kun lidet fra hinanden fjernede Sidevægge.
Marie Coutet var i den Grad bleven bedækket af Sneen, der op-
fyldte denne 60 Fod dybe Afgrund, at han ikke kunde gjore en
eneste Bevægelse, men blev ganske blaa i Ansigtet, som om han
skulde kvæles. Med en svag, næsten uhorlig Stemme kaldte han siu
Kammerat til Hjælp, og Julien, hvem det hurtig var lykkedes at
frigjore sig for Sneen, gravede nu ved Hjælp af en Alpestok sin
Vens Legeme ud as den nedstyrtede Lavine. De to Bjergboere bleve
i nogle faa Minuter siddende ligeoverfor' hinanden, idet de gjeu-
sidigt stirrede forfærdede paa hinanden uden at sige et eneste Ord.
De troede nemlig i dette Dieblik begge, at de selv vare de eneste,
der vare slupne med Livet fra dette frygtelige Sneeskred.
Heldigviis var dette dog ikke Tilfældet, idet de fleste af Deel-
tagerne ligesom ved et Mirakel havde reddet sig fra Lavinen og
nu holdt sig fast ved Kanten af Revnen, der saa let kunde være
bleven deres Grav. En af dem, Foreren Mathieu Balmat, lod
sig endogsaa glide et Stykke nedad Jisvæggen for nt bringe sine
to Kammerater den Hjælp, han formanede. Man kastede tillige
en lille Haandoxe ned til dem, for at de med den kunde hngge sig