Jordkloden Efter Syndfloden
Physisk-geographiske Skildringer for dannede Læsere
Forfatter: Louis Figuier
År: 1869
Forlag: P. G. Philipsens Forlag
Sted: Kjøbenhavn
Sider: 507
UDK: 551.4
Emne: Efter den franske Originals tredie Oplag
Med en Mængde i Texten indtrykte Oplysende Billeder og Prospekter
Søgning i bogen
Den bedste måde at søge i bogen er ved at downloade PDF'en og søge i den.
Derved får du fremhævet ordene visuelt direkte på billedet af siden.
Digitaliseret bog
Bogens tekst er maskinlæst, så der kan være en del fejl og mangler.
134
Jordklodens Bjerge og Sletter.
størst mulige Agtpaagivenhed for disse bestandig truende Farer at
klavre opad den steile og ofte næsten ganske lodrette Skraaning.
Efter et Par Timers Vandring fandt man Veien fuldstændig
spærret af en aldeles utilgjængelig og uoverstigelig Klippemasse, og
enhver videre Fremtrængen var i Virkeligheden nu kun mulig ved
at gaae uden om denne paa Gletscherens Rand. Denne Rand
var imidlertid en smal Kam, der næsten var ligesaa skarp som en
Knivsod og adskilt fra Klippen ved en dyb Afgrund, der stod i
Forbindelse med Revnerne og Fordybningerne i Midten af Glet-
scheren. Veien var saaledes overordentlig farefuld, men der gaves
i Virkeligheden ikke nogensomhelst anden Maade at komme videre
paa end netop ved at følge den.
Ved Hjælp af en stor Mængde i den lodrette Jisvæg ind-
huggede Trin naaede man virkelig tilsidst Gletscherens Rand, men
Førerne vovede dog ikke at betræde denne, forend de ved at banke
og stampe paa den forst havde forvisset sig om, at den virkelig
var stærk nok til at bære flere Personer ad Gangen. Paa denne
Maade tilbagelagde man med megen Moie tretten Skridt i tyve
Minuter, balancerende sig frem ad en smal Fjeldkam med en
frygtelig Afgrund paa hver Side. Mærkeligt nok traf man her
nogle Insekter krybende paa Isen og en lille Fugl, der flagrede fra
Klippe til Klippe og ved sine sorgløse Bevægelser ligesom spottede
over Deeltagernes ængstelige og forsigtige Adfærd.
En Fører fra Barsges, der gik forrest, følte sig pludselig
angreben af Svimmelhed, og for at han ikke skulde styrte ned,
maatte man lede ham tilbage og anbringe ham mellem to af hans
Kammerater, et Foretagende, der var forbunden med store Banske-
ligheder paa Grund af Fjeldryggens Smalhed. Man vedblev
imidlertid alligevel at stige opad, idet man flere Gange med stor
Fare for at styrte ned i Afgrunden maatte snoe sig uden om frem-
springende Klippestykker, der ganske spærrede den lige Vei. Tilsidst
var endog dette en Umulighed, saa at man kun kunde komme frem
ved at arbeide sig opad selve Klipperne, der af Naturen hæve sig
terrasseformigt og ligesom trinviis. Hoiden af disse Klippeterrasser
var meget betydeligere end Vreden af deres Overflade, der tilmed
havde en stærkt heldende Skraaning nedad. Der horte derfor meget