Jordkloden Efter Syndfloden
Physisk-geographiske Skildringer for dannede Læsere
Forfatter: Louis Figuier
År: 1869
Forlag: P. G. Philipsens Forlag
Sted: Kjøbenhavn
Sider: 507
UDK: 551.4
Emne: Efter den franske Originals tredie Oplag
Med en Mængde i Texten indtrykte Oplysende Billeder og Prospekter
Søgning i bogen
Den bedste måde at søge i bogen er ved at downloade PDF'en og søge i den.
Derved får du fremhævet ordene visuelt direkte på billedet af siden.
Digitaliseret bog
Bogens tekst er maskinlæst, så der kan være en del fejl og mangler.
376
Kilder, Floder og Soer.
Stjernernes Glimten paa den natlige Himmel, og ved en langsom
Hævning og Sænkning af de flammende Faller forstaae Forerne
tillige ret skuffende at efterligne Morgen- og Aftenrodmen ved
Solens Op- og Nedgang.
I nogen Afstand fra dette Sted træffer man efterat være
kommen over et lille, 30 til 40 Fod bredt Vandbassin, der kaldes
„det dode Hav", en bred Flod, der har faaet Navnet Styp og
kun lader sig passere i en Baud. „Vi steg her, fortæller Deville,
ned i den gamle Charons skrøbelige Baad. Dell sorte Færgemand
stodte af fra Bredden med et Hyl, der gav en forunderlig Gjenlyd
under de uhyre Hvælvinger, som om man horte Aander fra Under-
verdenen vaande sig over den frygtelige Lod at være indespærrede
i disse sknmle Huler. Vore Fakler udbredte et ejendommeligt rodt
Skjær over Gangens Vægge og Flodens Vand og lod saavel Om-
ridsene af de ujevne Klippestykker som Negerens senefulde Skikkelse
tegne sig skarpt og tydeligt paa den magisk belyste Baggrund. Jeg
var gauske hensunkett i Betragtuiugen af dette ejendommelige Syn,
da en frygtelig Larm, der lod, som om den kunde være opstaaet
ved en udstrakt Sammenstyrtning af den underjordiske Hules Loft,
pludselig bragte mig til at fare voldsomt sammen. Det Hele be-
roede imidlertid blot paa en kaad Streg af min Baadforer, der
skoggerlo over hele sit sorte Ansigt og viste sine hvide Tænder af
Glæde over den uventede Skræk, det var lykkedes ham at indjage
mig. Medens jeg havde siddet hensunken i et stille Drømmeri, var
han ubemærket gaaet i Laud og havde der ved at slaae stærkt paa
et stort Stykke stivt Toi fremdragt den heftige Larm, som forstærket
af den naturlige Gjenlyd i de lange Gallerier saa pludselig havde
afbrudt miue phautastiske Betragtuiugers frie Lob".
Efter en halv Times Seilads, under hvilken Passagerernes
Rygge ofte komme i en nhyggelig Berøring med Hulens Loft,
lander man igjen paa en blod Sandbund. I en ringe Afstand fra
Landingsstedet træffer man forst en lille Svovlkilde, der vælder frem
fra Væggen, og ankommer derpaa gjennem „Clevelands-Gade" til
„Sneesalen", saaledes kaldet paa Grund as den blændende hvide
Farve, som udmærker Loft og Vægge i det uhyre Rnm. Ad bug-
tede og næsten ufremkommelige Stier gaaer Veien derpaa over