Jordkloden Efter Syndfloden
Physisk-geographiske Skildringer for dannede Læsere
Forfatter: Louis Figuier
År: 1869
Forlag: P. G. Philipsens Forlag
Sted: Kjøbenhavn
Sider: 507
UDK: 551.4
Emne: Efter den franske Originals tredie Oplag
Med en Mængde i Texten indtrykte Oplysende Billeder og Prospekter
Søgning i bogen
Den bedste måde at søge i bogen er ved at downloade PDF'en og søge i den.
Derved får du fremhævet ordene visuelt direkte på billedet af siden.
Digitaliseret bog
Bogens tekst er maskinlæst, så der kan være en del fejl og mangler.
Kilder, Floder og Soer.
395
Forskjellige Omstændigheder godtgjsre aldeles tydeligt, at Nia-
garasaldet i Tidernes Lob bestandig, omend knn langsomt, rykker-
mere og mere tilbage, idet Vandet uafladeligt undergraver og ned-
bryder den lodrette Væg, over hvilken det styrter ned. Hvor hurtig
denne Tilbageskriden gaaer for sig, er imidlertid endnu laugtfra
tilstrækkeligt oplyst, idet de forskjellige Bereguiuger variere saa meget
i deres Resultat, at nogle angive Flytningen til 3 Fod om Aaret,
medens andre knn sætte den til ligesaa mange Fod i et heelt Aar-
hundrede.
Betragtningen af de geologiske Forhold bestyrker fuldstændigt
den almindeligt antagne Mening, at Niagarafloden i fordums Tider
er strømmet hen over Eriesoens Hoislette fra de nuværende Fald
til Skrænten ved Queenstown og Lewistown, og at Faldene op-
rindeligt have befundet sig her, saa at Floden altsaa. efterhaanden
har brudt sig den Miil lange Vei tilbage gjennem Klipperne.
Der er endnu tydelige Spor af det gamle Flodleje, som langtfra
overalt synes at have faldet sammen med den nuværende Floddal
.og blandt andet især rober sit tidligere Forlob ved Tilstedeværelsen af
talrige Rullesteen og Skaller af Flodmuslinger. Den ejendommelige
Beskaffenhed af Højslettens geologiske Lag, som de vise sig paa de
ved Faldet blottede Klippevægge, forklarer tilstrækkeligt, hvorledes
Floden efterhaanden i Tidernes Lob har været istand til at ud-
skjære den dybe Dalkloft, i hvilken den nutildags flyder nedenfor
Vandfaldet. Det overste Lag bestaaer nemlig af en mægtig Kalk-
steensmasse, under hvilken der ligger et tykt Lag blod Skiser, som
bestandig undergraves af de i Faldet tilbageprellende Vandmasser
og af de talrige Træstammer, der slynges med ned i Dybet og
hvirvles ind imod Foden. Ved denne langsomme Underminering
beroves de oveupaa hvilende Kalklag efterhaanden den nødvendige
Understøttelse og styrte saaledes fra Tid til anden ned, hvorved
Bandfaldet altsaa bestandig kommer til at rykke længere og længere
tilbage. I Aarene 18l8 og l828 fandt der navnlig af denne
Grund pludselig saa mægtige Nedstyrtninger Sted, at hele den om-
liggende Egn formelig bævede som ved et Jordskjælv. Alt tyder
saaledes hen paa, at Niagarafaldet i en meer eller mindre fjern
Fremtid fuldstændig vil forsvinde, og at Flodett, der danner Erie-