Jordkloden Efter Syndfloden
Physisk-geographiske Skildringer for dannede Læsere
Forfatter: Louis Figuier
År: 1869
Forlag: P. G. Philipsens Forlag
Sted: Kjøbenhavn
Sider: 507
UDK: 551.4
Emne: Efter den franske Originals tredie Oplag
Med en Mængde i Texten indtrykte Oplysende Billeder og Prospekter
Søgning i bogen
Den bedste måde at søge i bogen er ved at downloade PDF'en og søge i den.
Derved får du fremhævet ordene visuelt direkte på billedet af siden.
Digitaliseret bog
Bogens tekst er maskinlæst, så der kan være en del fejl og mangler.
Havet.
457
omvendt. Vandet fra Polarhavene kommer nemlig til Bredepa-
ralleler, der bestandig blive længere og længere, og hvor Alt derfor
dreier sig rundt imod Dst med en større Hastighed end dets egen;
det bliver følgelig noget tilbage og bevæger sig derved under Jordens
Omdrejning tilsyneladende imod Vest. Te kolde Understrømme
faae altsaa efterhaanden en Bevægelsesretning imod Vest, ligesom
det fra Wkvator til Polerne strømmende Vand efterhaanden fores
mod Dst.
Foruden Jordens Omdrejning gives der imidlertid endnu en
Mængde forskjellige andre Momenter, som have Indflydelse paa
Havstromningernes Retning. Store Fastlande, langt fremspringende
Forbjerge,' omfangsrige Ner, betydelige Ujævnheder af Havbunden
og udstrakte Grunde eller Sandbanker modificere paa mange Steder
Strømningernes frie Lob og node dem til at slaae ind paa en
anden Vei. Vedholdende Vinde tvinge Havet ind i en Bevægelse
efter deres Retning og fremskynde eller modvirke derved Strøm-
ningen. Den stadige tropiske Dsteuvind og de under de hoiere
Breder fremherskende Vestenvinde bidrage saaledes ved Siden »af de
egentlige Hovedaarsager væsentligt med til at drive Wkvatorial-
havets Vand mod Vest og det tempererede Beltes mod Dst, og det
samme gjælder for de tropiske Have tildeels ogsaa om Ebbe og
Flod, hvis Bevægelse i disse folge Himmellegemernes Gang fra
Ast til Vest. Ved denne Mangfoldighed af forskjelligartede Ind-
flydelser opstaaer der i Eirkeligheden en stor Mængde Strømninger
og Modstromninger, der gjennemkrydse Verdenshavets Overflade og
Dyb i de sorskjelligste Retninger og uophørligt søge at gjenoprette
Vandenes forstyrrede Ligevægt.
Strømningerne i Atlanterhavet ere de, som ere noiagtigst
undersøgte og som vi kjende bedst. Under Wkvator og midt ude i
Guineabugten begynder den mægtige Wkvatorialstrom, der be-
væger sig imod Vest til østkysten af Sydamerika. Ved Cap St.
Roque, Sydamerikas ostligste Forbjerg, deler den sig i to Grene, af
hvilke den ene ganer ned langs Brasiliens og Platastaternes Ast-
kyst og, efterhaauden som den henimod Amerikas Sydspids kommer
mere og mere udenfor den stadige Aftenstunds Grændser, antager
en sydostlig Retning for tilsidst i Forening med en fra det sydlige