Jordkloden Efter Syndfloden
Physisk-geographiske Skildringer for dannede Læsere
Forfatter: Louis Figuier
År: 1869
Forlag: P. G. Philipsens Forlag
Sted: Kjøbenhavn
Sider: 507
UDK: 551.4
Emne: Efter den franske Originals tredie Oplag
Med en Mængde i Texten indtrykte Oplysende Billeder og Prospekter
Søgning i bogen
Den bedste måde at søge i bogen er ved at downloade PDF'en og søge i den.
Derved får du fremhævet ordene visuelt direkte på billedet af siden.
Digitaliseret bog
Bogens tekst er maskinlæst, så der kan være en del fejl og mangler.
Havet. 483
Undertiden fkraane de mere jævnt opad paa en af Siderne, saa at
man let kan naae op paa deres Top, men helde til Gjengjæld
forover med den modsatte Side. Efterhaanden som de blive ældre,
udhuler Vandet store Fordybninger eller horizontale Furer i deres
Fod, saa at man kan see, hvor dybt de til forskjellige Tider have
stukket i Havet. Senere, naar Smeltningsprocessen er skreden
videre frem, danner der sig derpaa Soiler, Naturbroer, takkede
Fjeldspidser, drypsteenlignende Figurer, dybe Huller, der gaae heelt
igjennem Isen, og en Mængde andre sælsomme Fremtoninger, der
give disse svømmende Masser det meest maleriske og phantastifle
Udseende, især naar de bestinnes af den i Horizonten lavtstaaende
Sols purpurrode Lys. Jo længere Strømmen forer dem sydpaa,
desto mere tærer naturligt baade Vandet og Luften paa deres Over-
flade, og naar de endelig tilsidst paa Hoiden af Nyfoundland mode
Golfstrommens varme Vande, gaae de gjerne fuldstændigt under,
skjondt man ogsaa undertiden har seet enkelte, omend i en stærkt
medtaget Tilstand, slaae sig igjennem og drive endnu sydligere.
Prospektet Fig. 82 er en Afbildning af de anseelige Jisbjerge, som
Deville i Juni 1857 paa sin Reise over Atlanterhavet traf ved
Nyfoundlandsbankerne.
Det er et sælsomt Skue, naar man midt ude i det aabne Hav
moder en Flaade af disse mægtige Jiskolosser, der undertiden i et
Antal af mange Hundrede, ja selv Tusinder fores sydpaa af de
fra de arktiske Farvande udgaaende Strømninger. Deres maleriske
Skjonhed fangster uvilkaarligt den Søfarendes Vie og lader ham
beundre Naturens Skjonhed endog i Nordens sørgelige Arkener.
De gronligblaa krystalklare Jisvægge glimre i Solens Belysning
med de herligste Farver og meddele i Forbindelse med den højtide-
lige Tanshed, der hersker paa Oceanets eensomme Flader, den
hele Naturscene et ejendommeligt fortryllet Præg. „Men So-
manden, der vover sig frem i disse saa ode og ugjæstmilde Egne,
siger Geographen Malte Brun, maa fremfor alt medbringe et
klippefast og uboieligt Mod; thi Storme ere langtfra den eneste
Fare, han har at befrygte, uhyre Jismasser, der bevæge sig fremad
ved Vind og Strom, true hvert Dieblik med at knuse haus skrøbe-
lige Skid eller med at indespærre det mellem uigennemtrængelige
31»